Справа № 753/20219/19
провадження № 22-ц/824/4330/2020  

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
10 березня 2020 року                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Писаної Т.О.
суддів                        -  Приходька К.П.
                                  -  Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати за позивачем майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 та зобов`язати ТОВ «ОСВ Практик» визнати за позивачем, право власності на об`єкт незавершеного будівництва, шляхом передачі в натурі квартири за указаним будівельним номером 68.
Разом з позовом, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , та заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірної квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .
На обґрунтування заяви зазначив, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 . 
Крім інвесторів є житлово-будівельний кооператив «Захисник», який відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1183 від 16 липня 2013 року створений для організації будівництва зазначеного житлового будинку з певною кількістю членів кооперативу.
20 червня 2014 року між житлово-будівельним кооперативом «Захисник», як замовником, та ТОВ «ОСВ Практик», як генеральним підрядником, було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2, за яким генпідрядник зобов`язався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва.
Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - третій квартал 2015 року.
15 липня 2019 року ЖБК «Захисник» звернувся з листом за №20 до директора ТОВ «ОСВ Практик», у якому повідомив, що рішенням загальних зборів членів ЖБК «Захисник», яке затверджено протоколом загальних зборів №02 від 04 липня 2019 року, ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за договором та розриває договір повністю з підстав, передбачених частиною 2 статті 849 ЦК України.
Заявник зазначав, що фактично об`єкт інвестування у вигляді трикімнатної квартири з будівельним номером АДРЕСА_1 , не здано в експлуатацію, не передано йому згідно акта-приймання-передачі і не оформлено в установленому законом порядку на праві власності, і є ризики його відчуження у зв`язку з ймовірним банкрутством забудовника та незаконними діями третіх осіб.
Згідно з довідкою № 1 від 21 листопада 2014 року виданою заявнику директором ТОВ «ОСВ Практик», ОСОБА_1 згідно з умовами договору купівлі-продажу від 17 листопада 2014 року сплатив 338850 грн, що складає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив заяву про забезпечення позову задовольнити.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:63:332:0051), що придбана заявником згідно з договором купівлі-продажу з ТОВ «ОСВ Практик», від 17 листопада 2014 року.
В частині вимог щодо заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати будь-які правочини щодо відчуження спірної квартири відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ЖБК «Захисник» адвокат Головненко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року та в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивачем не було надано належні та допустимі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що обрані позивачем види забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.
Вказував на те, що позивач не обґрунтував у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, не навів обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза його невиконання чи утруднення виконання, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладені в обґрунтування відповідної ухвали.
Крім того, зазначав, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам встановленим ЦПК України, зокрема не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, так і доводів про відсутність необхідності вжиття таких заходів, тому в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду не є належним чином аргументованою, оскільки не містить мотивів, з яких суд дійшов висновків про відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення заяви про забезпечення позову.
Стверджував, що між позивачем та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, в тому числі договірні відносини та взаємні зобов`язання, тоді як на підставі оскаржуваної ухвали накладено обмеження на ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик», хоча саме ТОВ «ОСВ Практик» є суб`єктом договірних правовідносин з позивачем, а тому вважав, що ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви слід відмовити.
10 березня 2020 року надійшов відзив ТОВ «ОСВ Практик» на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року залишити без змін. У відзиві зазначав, що відповідно до листа вих. № 20 від 15 липня 2019 року голова ЖБК «Захисник» звернувся до директора ТОВ «Практик» з листом відповідно до якого, у зв`язку з порушенням умов договору генерального підряду № 2, а саме щодо термінів передачі об`єкта будівництва у строк до 01 вересня 2015 року на підставі ч. 1 ст. 615 ЦК, ч. 2 ст. 849 ЦК України, рішення загальних зборів № 02 від 04 липня 2019 року, замовник повідомив генпідряднику про розірвання договору в односторонньому порядку та про відмову від своїх зобов`язань, а також зазначено про те, що генеральний підрядник протягом 5 календарних днів після отримання повідомлення має надати перелік осіб, які будуть включені в комісію з передачі об`єкта будівництва, проектну документацію, розпочати передачу замовнику результатів будівельних робіт, матеріалів, документів, звірки фінансових розрахунків, відшкодувати збитки. Також повідомлено про те, що у зв`язку з розірванням договору майнові права на помешкання та приміщення, зазначені у п. 1.2 договору анулюються. Тобто у своєму листі ЖБК «Захисник» прямо вказав, що майнові права на помешкання та приміщення, які профінансовані інвесторами, в тому числі і права, на які отримав ОСОБА_1 вони анулювали.
Крім того, 04 липня 2019 року були проведені Загальні збори членів ЖБК «Захисник», про що був складений Протокол № 2 від 04 липня 2019 року. У порядку денному Загальних зборів було в тому числі включено питання щодо подальшої співпраці з генеральним підрядником будівництва житлового будинку. За наслідками проведення голосування на Загальних зборах по цьому питанню було вирішено розірвати договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 від 20.06.2-014, укладений з ТОВ «ОСВ «Практик» на капітальне будівництво житлового будинку, зі всіма додатками та додатковими угодами до нього, а також надано права та повноваження голові кооперативу на розпорядження вільними площами кооперативу для проведення розрахунків з новим генпідрядником.
В свою чергу ОСОБА_1 відповідно до виданої ТОВ «ОСВ Практик» довідки №1 від 21 листопада 2014 року згідно з умовами договору купівлі-продажу від 17 листопада 2014 року сплатив 338850 грн, що складає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . Отже, в даному випадку, суд наклав арешт та заборонив відчуження саме тієї квартири, майнові права на яку вже були оплачені ОСОБА_1 в повному обсязі, тому застосований захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.
В судовому засіданні представник ЖБК «Захисник» адвокат Головненко Д.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 адвокат Овод Р.В., представник ТОВ «Практик» адвокат Русаков С.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення. При цьому, також погодились, що забезпечення позову слід змінити в частині накладення арешту та заборони відчуження майнових прав на спірну квартиру, замість накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості.
Заслухавши доповідь, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на проінвестовану квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру відповідає вимогам процесуального законодавства, є повністю співмірний з позовними вимогами з урахуванням предмету та підстав спору.
Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Разом з цим, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, згідно із ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами.
Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.
Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Основним доводом апеляційної скарги ЖБК «Захисник» є та обставина, що предметом судового спору за позовом по даній справі є майнові права, тому безпідставним є застосування виду забезпечення позову, зокрема арешту та заборони відчуження відносно нерухомого майна.
Крім того, судом забезпечено позов на квартиру, яка на момент розгляду заяви не оформлена як об`єкт нерухомості.
Указані доводи визнано також представником позивача, який підтвердив, що квартири, на яку накладено арешт судом, не існує як об`єкта нерухомості, існує лише будівельна адреса указаної квартири. Представник позивача також погодився, що з урахуванням заявлених вимог позову оскаржувану ухвалу про забезпечення позову слід змінити в частині накладення арешту та заборони на відчуження майнових прав.
Однак апеляційний суд не наділений повноваженнями змінювати на інший вид забезпечення позову, який не був заявлений у суді першої інстанції заявником, що не позбавляє права позивача повторно звернутись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову.
Враховуючи, що судом першої інстанції помилково було забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру, що не співмірно із позовними вимогами, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову відповідно до статті 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11листопада 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий:                                                                                    Т.О. Писана
Судді:                                                                                                К.П. Приходько
                                                                                                           С.О. Журба