Номер провадження: 22-ц/813/6321/20 
Номер справи місцевого суду: 496/3366/19
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                        встановив:
       
03 вересня 2019 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18151 грн. та судових витрат по справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26.05.2018 року між ним та відповідачкою в електронному вигляді було укладено договір про надання кредиту №1714473. Вказаний договір було укладено на умовах пропозиції (оферти), що опублікована на веб сайті credit365 .ua, підписана електронним цифровим підписом позивачки 20.03.2018 року та акцептована відповідачем 26.05.2018 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором). Грошові кошти у розмірі 4000 грн. перераховані на рахунок відповідачки 26.05.2018 року, про що свідчить платіжне доручення №14323 від 26.05.2018 року. 
Відповідачка повинна була повернути кредит та нараховані проценти у строк до 25.06.2018 року. Шляхом оплати комісій відповідачкою було укладено угоду про відтермінування строку повернення кредиту до 15.01.2019 року. Однак зобов`язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28.08.2019 року у неї перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 18151 грн.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» в позові до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» ставить питання про скасування заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
05 травня 20210 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначила, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відмови у позові, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року - без змін (а.с. 192-209).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.06.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 02.06.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи від 06.04.2020 року, останні отримали належним чином (а.с. 183-184, 185-191). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що особа відповідачки була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.
При цьому суд виходив із того, що наданий реєстр SMS-повідомлень за номером НОМЕР_1 за період з 26.05.2018 року по 28.08.2019 року не є підтвердженням надіслання відповідачці одноразового ідентифікатору та отримання його нею, оскільки є внутрішнім документом позивача та його формування залежить виключно від його волі. Крім цього в графі «код для підтвердження згоди з умовами договору вказано» «*******», що позбавляє суд можливості перевірити його на відповідність вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цією пропозицією (офертою) укладення договору про надання кредиту ознайомилася і погодилася відповідачка. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Однак апеляційний суд не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 26.05.2018 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та  ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 1714473.
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивачки 20.03.2018 року та акцептована відповідачем 26.05.2018 року шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором.
Умови Договору містяться в Розділі III Оферти. Так, п. 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.
Договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника на строк кредиту, визначений в такій заявці (п. 2.1 Договору).
Згідно п. 2.2 Договору сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених Договором, зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному Особистому кабінеті на підставі умов Договору.
Умови кредитування відповідачки вказані в заявці № 1714473 , підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором 26 травня 2018 року, і є наступними: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 4000 гривень, процентна ставка - 1,06% за один день, реальна річна процентна ставка - 385%, сукупна вартість кредиту по процентам - 1266 гривень, загальна сума до повернення - 5266 гривень. 
Крім того, у заявці ОСОБА_1 вказала свої паспортні дані, місце проживання, номер мобільного телефону, електронної пошти та номер карткового рахунку у банку, на який позивач мав зарахувати суму кредитних коштів (а.с. 34).
26 травня 2018 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» перерахувало 4000 грн. ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк», про що свідчить платіжне доручення №14323, з відміткою Банку про те, що перерахування вказаних коштів перераховано платником ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь отримувача ОСОБА_1 (а.с. 39).
При цьому, згідно листа АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» Банк вказав, що відмітка Банку на платіжному дорученні є відміткою про дату проведення фінансової операції, відповідно до реквізитів, зазначених у розрахунковому документі (а.с.108). 
Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що 26.05.2018 року відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в кредит грошові кошти в сумі 4000 грн.
Згідно з п. 2.10 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені п. 2.8 Договору, в останній день строку користування Кредитом.
Термін для повернення ОСОБА_1 кредиту та нарахованих процентів за Договором було встановлено до 25 червня 2018 року. Однак, позичальник у вказаний термін суму кредиту на нараховані проценти за його користування не повернув.
Натомість, відповідачка скористалась послугою щодо продовження строку користування кредитом, умови якої містяться в Розділі IV Оферти «Угода про відтермінування повернення кредиту».
Згідно п.п. 1 - 3 Розділу IV Оферти у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення Кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: розрахована на підставі вказаних даних сума комісії округлюється до цілих одиниць у сторону зменшення. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування, розраховану на підставі вказаних умов Договору.
Угода про відтермінування повернення кредиту вважається укладеною з моменту надходження на рахунок кредитора суми комісії за весь строк відтермінування з призначенням платежу. В період, з моменту отримання кредитором сплаченої позичальником комісії за весь строк відтермінування і до закінчення строку відтермінування, нарахування процентів за користування Кредитом згідно п. 2.8 або п. 2.11 Договору не здійснюється, неустойка не нараховується.
У період з 25 червня 2018 року по 11 січня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово перераховувала ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» кошти у якості плати за відтермінування строку повернення кредиту, остаточно погоджений сторонами строк повернення кредиту - до 15 січня 2019 року (а.с. 102).
Згідно п. 2.11 Договору, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту Договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.
Згідно п. 7.4 Договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії Договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов`язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням положень п. 2 ст. 625 ЦК України, з процентами у розмірі згідно п. 2.11 Договору.

Таким чином, станом на 28 серпня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 18151 грн., яка складається з 4000 грн. боргу по тілу кредиту, 13500 грн. - боргу по процентам за користування кредитом, 439 грн. - пені та 213 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 6 і 12 п. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено наступні терміни:
- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;
- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно пунктів 12-13 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі ст. 64 ЦПК України.

Згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи внаслідок неправильного застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в результаті чого зроблено невірний висновок про відсутність між сторонами згоди з істотних умов договору в належній формі. 

Таким чином, апеляційний суд, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, вважає доведеними всі складові кредитної заборгованості.
При цьому апеляційний суд вважає, щопосилаючись на обставини укладення між сторонами 26.05.2018 договору про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» доводить зазначену обставину Заявкою № 1714473 від ОСОБА_1 , яка зазначеною заявою ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І .П , РНОКПП, місце проживання, телефон, e-mail, данні паспорту, банківського (карткового) рахунку та банківської установи), та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом про е-комерцію, підписала зазначену заяву.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що Заяву сформовано та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи, що позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, то права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується Акту про правопорушення, вчинення ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг від 03.10.2019 року № 1641/16-5/15 та Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.10.2019 року № 2176 (а.с.200-204), то вони не спростовують доводів позивача і заявника апеляційної скарги та висновку суду апеляційної інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Крім того, як було вказано вище, укладення кредитного договору в електронному вигляді передбачено Законом України «Про електронну комерцію», а також ст. 639 ЦК України. Крім того, позивач у справі не є банківською установою та не надає банківських послуг, а є товариством, яке надає фінансові послуги. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»підлягає задоволенню, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом у розмірі 1921 грн. (а.с. 10), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн. (а.с. 144).

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
                                    постановив:  
      
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» задовольнити.
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської облаті від 11 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП:  НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ: 41184403 заборгованість за кредитними договором № 1714473 від 26 травня 2018 року, яка утворилась станом на 28 серпня 2019 року на загальну суму18151 гривень (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят одну гривню) з яких:
-4000 грн. тіло кредиту;
-13500 грн. проценти за користування кредитом;
-439 грн. пеня;
-213 грн. інфляційні витрати.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП:  НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ: 41184403 судовий збір за подання до суду позову, а також за подання апеляційної скарги у загальній сумі 4802,50 гривень (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра