ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6801/18  Номер провадження 22-ц/814/880/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
Головуючого судді: Панченка О.О.
Суддів: Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2019 року у складі головуючого судді Самсонової О.А., дата виготовлення повного тексту рішення 06 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.

В С Т А Н О В И В :
       ОПИСОВА ЧАСТИНА
       Зміст позовних вимог
В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вище зазначеним позовом до ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що подружнє життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та втрату поваги один до одного. 
Зазначав, що з ОСОБА_1 спільно не проживають та не ведуть спільного господарства з лютого 2016 року, оскільки остання перебуває у Польській республіці у зв`язку з чим, не бере участі у матеріальному житті сім`ї, не допомагає у вихованні та навчанні сина.
Наголошуючи на викладеному позивач просив суд шлюб розірвати, дитину ОСОБА_3 залишити проживати з батьком та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 30 листопада 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704 грн 80 коп. судових витрат. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного дослідження всіх обставин справи, просила його скасувати в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення з неї на користь держави судового збору в розмірі 704,80 грн, та постановити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позову.
       Наголошувала, що довгий час не проживає спільно з позивачем, між ними відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, оскільки вона самостійного утримує свого сина, а батько ситуативно приймає участь в вихованні та допомозі в його утриманні. Тому маючи на утриманні дитину вимушена була важко працювати, в тому числі і за межами України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
В судове засіданні позивач ОСОБА_2 повторно не з`явився в результаті чого був викликаний через оголошення на сайті судової влади. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, відповідача та її представника дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13 вересня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2019 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано і в цій частині рішення не оскаржувалося.
Згідно акта від 01.02.2019 року складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 ., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради від 27.01.2020 року № 3917, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16 січня 2020, який затверджений Начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради за адресою АДРЕСА_1 проживають та мають місце постійної реєстрації: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_3 в даний час проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні, а мати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає, прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення судового збору, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набрала чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).
За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Під час розгляду спору про стягнення аліментів, крім іншого, визначальним є питання, з ким з батьків проживає дитина, на утримання якої стягуються аліменти.
З матеріалів справи вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають чотири особи: ОСОБА_1 її син ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.01.2020 року, який затверджений начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради. Даний будинок належить вище вказаним особам на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 20.01.2020 року.
Відповідно до довідки ЖЕО № 3917 від 27.01.2020 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрована зі своїм сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .
Натомість суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та помилково встановив, що дитина перебуває на утриманні у свого батька та проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому колегія суддів критично відноситься до акту від 01.02.2019 року, який був наданий позивачем, оскільки даний акт не свідчить, що дитина проживала лише з батьком тоді як місцем реєстрації і проживання дитини відповідно до акту є адреса: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрована і проживає відповідач ОСОБА_1 
Допитаний в якості свідка неповнолітній ОСОБА_3 суду пояснив, що знаходиться, як на утриманні батька так і на переважному утриманні матері. Батько періодично проживає за місцем його та матері реєстрації в АДРЕСА_1 та за місцем своєї власної реєстрації в с. Садове Красноградського району Харківської області. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано жодних інших доказів, що, як на момент подачі позову так і після розірвання шлюбу він проживає за вказаною вище адресою разом з сином та останній знаходиться виключно на його утриманні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.,
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, і зміною рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 та стягнення на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн, стягненню підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 30 листопада 2018 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057,50 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                О.О. Панченко
Судді:                                                                                Г.Л. Карпушин
                                                                               Т. В. Одринська