Справа № 153/4/19
Провадження № 22-ц/801/748/2020
Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року	Справа № 153/4/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Голоти Л.О., Медвецького С. К., 
розглянувши в м. Вінниці за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників циві-льну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування», за участі третьої особи, яка не заявляє са-
мостійних вимог щодо предмета на стороні відповідача, Акціонерного това-
риства «Альфа-Банк» про стягнення страхової виплати на користь банку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільського ра-йонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року, ухвалене у приміщен-ні суду у м. Ямполі Вінницької області за головування судді Дзерина М. М., повний текст якого складений 22 січня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Ямпільський районний суд Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Стра-хова компанія «Альфа Страхування» ( далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ) про визнання незаконної відмови у страховій виплаті, стягнення страхової вип-лати на користь банку у сумі 27113,58 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» 11 серпня 2017 року був укладений кредитний договір № 501000715 на суму 20000,00 гривень. При укладенні до-говору його обов`язковою умовою було добровільне страхування кредиту, у зв`язку з чим між позивачкою та ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» був укладе-ний комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальниці від 11 серпня 2017 року № 006.501000715.111 на повну суму позики у 20000,00 гривень. Згідно умов цього договору одним із страхових випадків є втрата ро-боти. 26 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнена з посади директора ТОВ «Я на роботі», після чого вона 29 січня 2018 року за реєстраційним номером 0076.218 подала відповідачу заяву про настання страхового випадку з проханням пога-шення її грошових зобов`язань за кредитним договором. 19 грудня 2018 року відповідачем направлене ОСОБА_1 рішення про відмову у страховій виплаті через подання заяви 02 лютого 2018 року, тобто з пропуском передбаченого умовами договору страхування дводенного терміну. Однак позивачка зазначає, що письмову заяву з додатком усіх підтверджуючих документів про настання страхового випадку нею було подано 26 січня 2018 року в Одеське відділення ПрАТ «СК «Альфа Страхування»; 29 січня 2018 року на її мобільний телефон надійшло смс-повідомлення про прийняття її заяви до розгляду. Відтак пози-вачка вважає, що відмова страхової компанії ґрунтується на обставинах, які не відповідають дійсності, є незаконною, а ПрАТ «СК «Альфа Страхування» істот-но порушені її права та законні інтереси. У телефонному режимі співробітника-ми ПАТ «Альфа-Банк» позивачці повідомлена сума боргу за кредитним догово-ром, яка станом на 02 січня 2019 року становила 27113,58 гривень. За таких об-ставин ОСОБА_1 просила суд визнати незаконною відмову ПрАТ «СК «Аль-фа Страхування» від 19 грудня 2018 року № 0076.2018.18.01-0113.12 у виплаті страхового відшкодування за комплексним договором добровільного страху-вання ризиків позичальника від 11 серпня 2017 року № 006.501000715.111 та також стягнути з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» страхову виплату у роз-мірі 27113,58 гривень, нараховані відсотки, пеню та штрафи на зазначену суму до моменту набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку лише в частині відмови у задоволенні позову що-до визнання незаконною відмови страхової компанії у страховій виплаті, про-сить задовольнити цю її вимогу. Аргументуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 виклала аналогічні у позовній заяві обставини стосовно дати повідом-лення нею страховика про страховий випадок та отримання смс-повідомлення у відповідь. При цьому зазначає про залишення без вирішення її позовної вимоги у частині визнання незаконною відмови страхової компанії у страховій виплаті. Посилаючись на норми статті 991 ЦК України, скаржниця зрівнює несвоєчас-ність повідомлення про страховий випадок зі створенням перешкод у визначен-ні обставин, характеру та розміру збитків, стверджуючи таким чином, що нею жодних перешкод страховій компанії у прийнятті рішення з питання виплати страхового відшкодування не чинилося. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ви-значилася стосовно власної вимоги про здійснення страхової виплати третій особі ( на користь банку, вигодонабувача за договором страхування ), вказую-чи, що не вправі її заявляти. 
25 березня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Альфа Страхування» Сіміча М. О., який вва-жає висновок суду першої інстанції цілком узгодженим з приписами чинного законодавства та укладеного договору страхування. Норми ЦПК України, інші спеціальні закони у сфері страхування не передбачають права пред`явлення по-зову в інтересах вигодонабувачів, тому ОСОБА_1 за пред`явленим нею позо-вом є неналежним позивачем, тому у задоволенні її позову судом правомірно відмовлено. Щодо тверджень позивачки про незаконність відмови ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснити страхову виплату, то представник товариства зазначає, що здійснення страхової виплати, відмова у страховій виплаті, розра-хунок суми страхового відшкодування відбуваються виключно на підставі укладеного договору страхування. Власним підписом ОСОБА_1 здійснила волевиявлення щодо укладення цього договору, прийняла для себе усі його умови, права та обов`язки. Цим договором передбачений обов`язок страхуваль-ника повідомити страховика про настання страхового випадку протягом двох робочих днів з моменту отримання інформації про подію та виконувати його рекомендації щодо своїх подальших дій. У той же час згідно підпункту 11.3 до-говору страхування усі повідомлення та документи, що направляються сто-ронами один одному, повинні бути здійснені у письмовій формі і будуть вважа-тися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом, подані особисто за вказаною адресою та вручені під розписку відповідальній особі, або надіслані телеграфом, по телетайпу, телефаксу з одночасним повтор-ним направленням повідомлення чи документів рекомендованим листом або з доставкою такого повторного повідомлення чи документів посильним. Непові-домлення чи несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхо-вого випадку без поважних причин є підставою для відмови у виплаті страхо-вого відшкодування. Позивачка подала заяву про настання збитку лише 02 лю-того 2018 року, а звільнена вона з роботи 26 січня 2018 року. Тобта заява по-дана ОСОБА_1 з перевищенням встановленого терміну ( понад два робочих дні ) щодо повідомлення страховика про подію, яка має ознаки страхового ви-падку. Саме за цієї обставини позивачці було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Крім цього представник відповідача також посилається на від-сутність у матеріалах справи доказів настання страхового випадку, наголошує на ненаданні страховику на етапі врегулювання страхової справи повного паке-ту документів, що підтверджував би настання страхового випадку, на необґрун-тованому розрахунку розміру страхового відшкодування, заявленого до стяг-нення позивачкою. Представник ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Ямпільського ра-йонного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені сторонами наявні в ній докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає цим ви-могам, воно є незаконним, необ’єктивним, необґрунтованим.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому в силу вимог статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку на предмет законності й обгрунтованості не перевіряється.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 11 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладений комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника № 006.501000715.111, з умов якого ( частина А ) убачається, що страхувальник ОСОБА_1 відповідно до підпункту 1.2. вказаного договору застрахована за програмою «Base+», яка передбачає страхування від нещасних випадків на умо-вах частини Б договору та страхування фінансових ризиків, пов`язаних з втра-тою роботи на умовах частини В договору. Страхова сума відповідно до під-пункту 3.3 при добровільному страхуванні фінансових ризиків, пов`язаних з втратою роботи, становить 20000,00 гривень. Строк дії договору визначений з 11 серпня 2017 року по 14 серпня 2018 року. Згідно пункту 3 цього договору вигодонабувачем за договором є ПАТ «Альфа-Банк».
На підставі наказу ліквідатора ТОВ «Я НА РОБОТІ» Ковальова В. В. від 26 січня 2018 року № 1 ОСОБА_1 звільнена з посади директора цього товарис-тва з 26 січня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці ( початком процедури ліквідації товариства ) за пунктом першим частини пер-шої статті 40 КЗпП України. Із копії фото світлини про отримання смс-повідом-лення від 29 січня 2018 року встановлено, що позивачка о 15 годині 23 хвилини 29 січня 2018 року отримала смс-повідомлення від «Альфа Страхування» з текстом: «Шановний(а) ОСОБА_4 ! Щодо страхової події № Вашої справи 0076.218». Крім того 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ( вул. Ніжинська, 54, м. Одеса ) з письмовою заявою про настання збитку. 
Згідно повідомлення від 19 грудня 2018 року вих. № 0076.218.18.01-0113.12 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» позивачці відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідно до підпункту 5.1.1 частини В Договору при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов`язаний протягом 2 ( двох ) робочих днів з моменту отримання інформації про подію, вказану у підпункті 2.2. цієї частини договору, повідомити про це страховика або його представника, отримати та виконувати його рекомендації щодо своїх подальших дій. Перевищення вказаного терміну є припустимими, якщо своє-часному повідомленню страхувальника перешкоджали об`єктивні причини, які можуть бути підтверджені документально. Згідно із записом у трудовій книжці ОСОБА_1 звільнена з посади директора на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України 26 січня 2018 року, а страховика письмово пові-домлено про настання страхового випадку 02 лютого 2018 року. Документів, що підтверджували б поважні причини несвоєчасного повідомлення про подію, страхова компанія від ОСОБА_1 не отримувала. 
Відмовляючи повністю у задоволенні позову, суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 636, 979, 985, 988, 992 ЦК України, Закону України «Про страхування», вважав, що договором страхування від 11 серпня 2017 року не визначений порядок повідомлення вигодонабувача про настання страхового ви-падку. Сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скорис-татися наданим третій особі правом тільки у випадку, якщо третя особа відмо-виться від цього права. Право вимоги страхової виплати позивач може мати ли-ше на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати та інших виплат, пов`язаних з нею. Тоб-то як умовами укладеного між сторонами договору, так і вимогами чинного за-конодавства визначене першочергове право на отримання страхового відшкоду-вання вигодонабувачем АТ «Альфа-Банк». Оскільки позивачка не узгодила свої дії з вигодонабувачем щодо стягнення страхової суми, а вигодонабувач не ско-ристався своїм правом на отримання страхової виплати, то страхувальниця не вправі вимагати від страховика виконання договору на користь третьої особи. Як вигодонабувач за договором страхування АТ «Альфа-Банк» попередньої письмової згоди на зміну вигодонабувача за договором страхування не надавав, позивачку на звернення до суду з даним позовом належним чином не уповно-важував, у зв`язку із чим суд вважав, що вигодонабувач має першочергове пра-во на відшкодування страхової виплати, тому у задоволенні позову слід відмо-вити. Цей висновок суду першої інстанції стосується й оскаржуваної частини рішення. 
Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені за неправильного застосування норм матеріального пра-ва, що зумовило ухвалення помилкового рішення в оскаржуваній ОСОБА_1 частині.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства ( пункт третій частини першої статті 3 ЦК України ). Статтею 627 ЦК Украї-ни передбачено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодек-су сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного за-конодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і по-годжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного за-конодавства ( частина перша статті 628 ЦК України ).
Системний аналіз  статей 11, 525, 526, 629 ЦК України дає підстави для вис-новку, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння від-мова від виконання умов якого не допускається. Згідно з частиною першою статті 636 цього Кодексу договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
За правилами статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій ( страхових випадків ), ви-значених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок гро-шових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридич-ними особами страхових платежів ( страхових внесків, страхових премій ) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частиною першою статті 16 цього Закону передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страху-вальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язан-ня у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхуваль-нику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладений договір страхування ( подати допомогу, виконати по-слугу тощо ), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у ви-значені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до норм статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення ци-вільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з ураху-ванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ді-лового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона ( страховик ) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку ) виплатити другій стороні ( страхувальникові ) або іншій особі, визначеній у до-говорі, грошову суму ( страхову виплату ), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Можливість укладення страхових договорів на користь третіх осіб передба-чена у статті 985 ЦК України ЦК України, згідно з якою страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укла-денні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одер-жання страхової виплати ( вигодонабувача ), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особ-ливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлю-ються законом.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб ( застрахованих осіб ) лише за їх згодою, крім випадків, передбаче-них чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов’-язків страхувальника згідно з договором страхування.
Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, у тому числі й стосов-но визнання незаконною відмови страховика у страховій виплаті, суд першої інстанції єдиною підставою вказує на те, що умовами укладеного між сторо-нами договору та вимогами чинного законодавства визначене першочергове право на звернення до суду з вимогами у вигодонабувача АТ «Альфа-Банк». 
Однак із таким висновком суду погодитися не можна, оскільки ним не в повній мірі досліджені умови договору страхування, зокрема, стосовно прав страхувальниці ОСОБА_1 , а також норми законодавства, що регулюють пра-вовідносини у сфері страхування. Судом абсолютно не надано окремої правової оцінки доводам позивачки щодо незаконності відмови ПрАТ «СК «Альфа Стра-хування» у виплаті страхового відшкодування.
Зміст комплексного договору добровільного страхування ризиків позичаль-ника від 11 серпня 2017 року № 006.501000715.111 становлять права та обов’-язки його сторін, що, зокрема, визначені у пункті четвертому частини В цього договору.
Так підпунктом 4.4.5 частини В комплексного договору добровільного стра-хування ризиків позичальника від 11 серпня 2017 року № 006.501000715.111 передбачено, що страхувальник має право оскаржити в порядку, передбаченому чинним законодавством України, відмову страховика здійснити виплату стра-хового відшкодування та ( або ) розмір виплаченого страхового відшкодуван-ня. 
Крім того частиною четвертою статті 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.
Відповідно слід дійти висновку, що, отримавши повідомлення страховика від 19 грудня 2018 року про відмову у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_2 скористалася визначеним договором та наданим законом правом його оскарження у судовому порядку, звернувшись до суду з даним позовом. Об-ґрунтовуючи свою позовну вимогу, вважаючи незаконною відмову страховика у виплаті страхового відшкодування з підстав недотримання нею визначеного договором дводенного строку для повідомлення про настання страхового ви-падку, позивачка вказала, що нею своєчасно, у день звільнення 26 січня 2018 року повідомлено як страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування», так і вигодо-набувача АТ «Альфа-Банк» про звільнення її з роботи, тобто настання страхо-вого випадку.
Вирішуючи питання законності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного. 
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законо-давством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійс-нити виплату страхової суми ( страхового відшкодування ) страхувальнику, за-страховані або іншій третій особі.
Згідно підпункту 2.2 частини А договору страхування від 11 серпня 2017 ро-ку предметом цього договору при добровільному страхуванні фінансових ризи-ків, пов`язаних з втратою роботи ( на умовах частини В договору ) є майнові ін-тереси, що не суперечать закону, пов`язані з ризиком неотримання ( недоотри-мання ) прибутку страхувальником, необхідного для належного виконання зо-бов`язань за кредитним договором, внаслідок звільнення страхувальника з пос-тійного місця роботи. Підпункт 2.2 частини В договору страхування визначає, що страховим випадком є неотримання (недоотримання) прибутку страхуваль-ником внаслідок звільнення його з постійного місця роботи з дотриманням ви-мог чинного законодавства за однієї з наступних причин: зміна в організації ви-робництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або пере-профілювання підприємства, установи, організації, де знаходилось місце пос-тійної роботи страхувальника; скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації, де знаходилось місце постійної роботи страхувальника; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував ро-боту страхувальника; звільнення страхувальника військовослужбовця з військо-вої служби у зв`язку зі скорочен-ням чисельності або штату без права на пен-сію. 
Як встановлено судом, згідно наказу ліквідатора ТОВ «Я НА РОБОТІ» Ко-вальова В. В. від 26 січня 2018 року № 1 ОСОБА_1 звільнена з посади дирек-тора цього товариства на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
Згідно підпункту 5.1.1 частини В договору страхування у разі настання страхового випадку страхувальник зобов`язаний протягом двох робочих днів з моменту отримання інформації про подію, вказану у підпункті 2.2 цієї частини договору, повідомити про це страховика або його представника, отримати та виконувати його рекомендації щодо своїх подальших дій. Перевищення вказа-ного терміну є припустимим, якщо своєчасному повідомленню страхувальника перешкоджали об`єктивні причини, які можуть бути підтверджені документаль-но. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому загальні умови виконання зобов`язання визначені у стат-ті 526 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За твердженням скаржниці у день звільнення вона повідомила страхову компанію про настання страхового випадку, про що додатково свідчить смс-по-відомлення від 29 січня 2018 року, отримане на її мобільний телефон від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із номером відкритої страхової справи. У той же час, як убачається із матеріалів справи та не заперечується жодним із її учас-ників, з письмовою заявою про настання збитку до відповідача ОСОБА_1 звернулася 02 лютого 2018 року.
Однак підпунктом 11.3 частини В договору страхування передбачено, що всі повідомлення та документи, що направляються сторонами одна одній у зв`язку із цим договором, повинні бути здійснені в письмовій формі і будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом, або подані особисто за вказаною адресою та вручені під розписку від-повідальній особі, або надіслані телеграфом, по телетайпу, телефаксу з одно-часним повторним направленням повідомлення чи документів рекомендованим листом або з доставкою такого повторного повідомлення чи документів посиль-ним. 
Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначених умов договору страхуван-ня, слід вважати, що у даному випадку належним та своєчасним повідомленням про настання страхового випадку можливо вважати лише подання страхуваль-ником інформації з цього питання відповідно до підпункту 11.3 частини В до-говору страхування протягом двох робочих днів з моменту звільнення з роботи внаслідок змін в організації виробництва і праці, тобто у даній справі з 26 січня 2018 року ( п`ятниця ). Скаржницею не заперечується, що така заява нею пода-на лише 02 лютого 2018 року ( теж п`ятниця ). Таким чином очевидним є несво-єчасне належне повідомлення позивачкою страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку.
Відповідно до підпункту 8.1.4 частини В договору страхування неповідом-лення або несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховику перешкод у ви-значенні обставин, характеру та розміру збитків є підставами для відмови стра-ховика у виплаті страхового відшкодування. Такі умови договору кореспонду-ються з нормами статті 26 Закону України «Про страхування».
Умовами дійсного правочину, укладеного між сторонами у справі, визначе-ний порядок повідомлення страховика про настання страхового випадку. Проте страхувальниця ОСОБА_1 подала письмову заяву про настання збитку 02 лютого 2018 року, після спливу двох робочих днів, тобто з порушенням обов’-язкових умов договору. Таке несвоєчасне повідомлення страхувальниці про настання страхового випадку є порушенням умов договору. За встановлених фактичних обставин справи відповідно до умов договору страхування дії стра-хової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є правомір-ними. Таким чином у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити. 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Євро-пейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішен-нях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Кон-венції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в за-лежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладені доводи та обґрунтування, колегія суддів апеляцій-ного суду дійшла висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на-лежним чином не врахував усі норми законодавства, матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, які виникли та мають місце між сторонами у справі, не повно дослідив усі обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у оскаржу-ваній частині за визначених ним підстав. Таке рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в оскар-жуваній частині на часткове задоволення апеляційної скарги. 
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання незакон-ною відмови Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» від 19 грудня 2018 року № 0076.2018.18.01-0113.12 у виплаті страхового відшкодування за комплексним договором добровільного страху-вання ризиків позичальника від 11 серпня 2017 року № 006.501000715.111 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                               Л. О. Голота

С. К. Медвецький