ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2020 року           справа №200/13923/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохін А.А. 
                                  Сіваченко І.В.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,
за участю сторін по справі:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Помалюк І.В.
третя особа: не з”явилась
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя – Бабіч С.І.) від 10 березня 2020 року (повний текст складено 23 березня 2019 року у м.Слов`янську) по справі №200/13923/19-а за позовом Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Департамент розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Департамент розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2019 року № 0028275142 про застосування штрафних санкцій за неподання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік в сумі 1020,00 грн..
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення ст.377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. На думку позивача, оскільки автомобільна ділянка перейшла у користування та передана на баланс Департаменту розвитку базових галузей промисловості облдержадміністрації, то разом з дорогою було передано і земельну ділянку, на якій вона розташована. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що спірна земельна ділянка на сьогоднішній день не зареєстрована належним чином за жодною особою. Позивач зазначив, що не проведення третьою особою державної реєстрації земельних ділянок у відповідному реєстрі не може бути підставою для покладення на Службу автодоріг відповідальності, що передбачена Податковим кодексом України. При прийнятті рішення судом першої інстанції не були враховані правові висновки, викладені у постановах Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.06.2018 року у справі №922/3655/17, від 07.11.2018 року у справі №910/20774/17.
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просила розгляд справи проводити за її відсутністю.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Костянтинівсько-Дружківським управління ГУ ДПС у Донецькій області, на підставі пп. 191.1.1 п.191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 та п. 75.1 ст. 75, ст. 76 ПК України проведена камеральна перевірка позивача з питань ненадання податкової звітності з плати за землю на 2019 рік, за результатами якої складено акт № 357/05-99-51-42/25946285 від 13.11.2019 року та прийнято податкове повідомлення-рішення №0028275142 від 22.11.2019 року яким до позивача згідно ст.120 Податкового кодексу України застосовані штрафні санкції в розмірі 1020 грн..
Підставою для прийняття спірного рішення послужив встановлений актом перевірки факт неподання позивачем податкової декларації з плати за землю на 2019рік  за земельну ділянку загальною площею 6.96га згідно державного акту на право постійного користування земельними ділянками № 353 від 07.02.2000 року, чим порушено вимоги п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України.
Відповідно до матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року №759-р «Про передачу автомобільних доріг загального користування місцевого значення» автомобільні дороги загального користування місцевого значення в існуючому стані передані із сфери управління Державного агентства автомобільних доріг до сфери управління Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних та Севастопольської міської державних адміністрацій згідно із затвердженими переліками.
Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 29 листопада 2017 року №1568/5-17 «Про прийняття автомобільних доріг загального користування місцевого значення області до сфери управління Донецької обласної державної адміністрації» здійснена передача автомобільних доріг загального користування місцевого значення області із сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України до сфери управління Донецької обласної державної адміністрації згідно із переліками обласних та районних автомобільних доріг місцевого значення області.
Після затвердження актів приймання-передачі автомобільних доріг загального користування місцевого значення області Департаменту розвитку базових галузей промисловості облдержадміністрації (далі - Департамент) доручено забезпечити прийняття на баланс автомобільних доріг загального користування місцевого значення області, що передані до сфери управління Донецької обласної державної адміністрації.
Розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 03.01.2018р. №1/5-18 «Про затвердження актів приймання-передачі автомобільних доріг загального користування місцевого значення області» затверджено акти приймання-передачі автомобільних доріг загального користування місцевого значення області (далі-Акти), до яких входить в тому числі акт приймання-передачі №378 автомобільної дороги загального користування місцевого значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+600 від 03 січня 2018 року.
Міжміським управлінням у містах Краматорську та Дружківці ГУ Держгеокадастру у Донецькій області на запит відповідача надано інформацію, відповідно до якої на території Дружківської міської ради зареєстровані державні акти на право постійного користування земельними ділянками за Донецькими обласним об`єднанням державних підприємств по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг, у тому числі акт серії 1-ДН № 000291 р/н № 353 від 07.02.2000 року на земельну ділянку площею 6,96 га..
До матеріалів справи відповідачем надано копію державного акта на право постійного користування земельними ділянками серії 1-ДН № 000291 р/н № 353 від 07.02.2000 року на земельну ділянку площею 6,96 га, відповідно до якої Донецькому обласному об`єднанню державних підприємств по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг надається у постійне користування 6,96 гектарів для розміщення автодоріг загального користування на території Дружківської міської ради.
Позивач є правонаступником Адміністрації автомобільних доріг у Донецькій області, яка у свою чергу є правонаступником ліквідованого Донецького обласного об`єднання державних підприємств по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг, в частині державних актів на право користування землею під дорогами (накази Укравтодору № 65 від 27.03.2001 року та № 113 від 15.03.2002 року).
Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, відомості про права на земельну ділянку, розташовану під автомобільною дорогою загального користування місцевого значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+600, відсутні.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. Застосування штрафних санкцій позивач вважає безпідставним з огляду на положення ст.377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Позивач вважає, що оскільки автомобільна дорога перейшла у користування та передана на баланс Департаменту розвитку базових галузей промисловості облдержадміністрації, то разом з дорогою було передано і земельну ділянку, на якій вона розташована. За таких обставин, позивач не є платником земельного податку , а тому не зобов`язаний подавати податкову декларацію.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вищенаведені приписи дають підстави для висновку про те, що саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням. 
У пункті 120.1 статті 120 Податкового кодексу встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за неподання податкової декларації з плати за землю, є встановлення наявності у цієї особи обов`язку нараховувати і сплачувати податок.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктами 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).
Частинами першою, другою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 та 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Отже, виходячи з приписів наведених норм, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 січня 2020 р. справа N 804/886/18.
Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку, що платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на цей об`єкт нерухомого майна.
У відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.
Згідно п.1.1 Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затв. наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 року №241, Служба автомобільних доріг у Донецькій області заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 року №456/2011 «Про положення про державне агентство автомобільних доріг України» є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.
Відповідно до п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.4 цього Положення майно Служби є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління. Майно Служби становлять виробничі і невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Служби. На балансі Служби обліковуються автомобільні дороги та їх складові, передані в оперативне управління, що є складовою єдиної транспортної системи України та належить до сфери управління Уповноваженого органу управління. Автомобільні дороги, та їх складові, знаходяться у державній власності та не підлягають приватизації.
У відповідності до вимог частини 1 статті 137 Цивільного кодексу України  правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року №759-р «Про передачу автомобільних доріг загального користування місцевого значення» автомобільні дороги загального користування місцевого значення в існуючому стані передані із сфери управління Державного агентства автомобільних доріг до сфери управління Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних та Севастопольської міської державних адміністрацій згідно із затвердженими переліками.
На виконання наведеного рішення розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 29 листопада 2017 року №1568/5-17 «Про прийняття автомобільних доріг загального користування місцевого значення області до сфери управління Донецької обласної державної адміністрації» здійснена передача автомобільних доріг загального користування місцевого значення області із сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України до сфери управління Донецької обласної державної адміністрації згідно із переліками обласних та районних автомобільних доріг місцевого значення області.
Розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 03.01.2018р. №1/5-18 «Про затвердження актів приймання-передачі автомобільних доріг загального користування місцевого значення області» затверджено акти приймання-передачі автомобільних доріг загального користування місцевого значення області, до яких входить в тому числі акт приймання-передачі від 03 січня 2018 року №378 автомобільної дороги загального користування місцевого значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+600.
Тобто, матеріалами справи підтверджено факт передачі третій особі- Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації автомобільної дороги під якою знаходиться земельна ділянка, за неподання звітності за яку позивачу нараховано штрафні санкції.
Отже, у відповідності до вимог статті 137 Цивільного кодексу України  з моменту передачі третій особі Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації автомобільної дороги загального користування місцевого значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+600, позивач не наділений правом оперативного управління стосовно цього майна, оскільки це майно уповноваженим органом закріплено за іншим суб`єктом господарювання.
Наведена обставина не заперечується і третьою особою. У письмових поясненнях від 19.12.2019р. №56209/19 Департамент розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації зазначив, що ним проводиться робота щодо оформлення речових прав на земельні ділянки під автомобільними дорогами загального користування місцевого значення області, що знаходяться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації та на балансі Департаменту. Після оформлення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку, розташовану під автомобільною дорогою загального користування місцевого значення області значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+622, Департаментом буде подаватись відповідна податкова звітність.
Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з моменту набуття у встановленому законом порядку права оперативного управління на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право оперативного управління на об`єкт нерухомого майна.
Колегія суддів вважає, що за змістом вищевказаних норм Податкового кодексу України обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.
Суд апеляційної інстанції вважає, що принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає в покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка фактично використовує землю і пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою. 
Отже, враховуючи, що у періоді, охопленому перевіркою, автомобільна дорога загального користування місцевого значення С050828 Софіївка-Дружківка км 0+000-км 24+600 не перебувала в оперативному управлінні позивача і останній не використовував спірну земельну ділянку, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно було застосовано до позивача штрафні санкції згідно ст.120 Податкового кодексу України.
Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів реєстрації прав на земельну ділянку, розташовану під вищевказаною дорогою за третьою особою, оформлених відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на відсутність такої реєстрації і за позивачем.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі №200/13923/19-а – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі №200/13923/19-а - скасувати. 
Позовні вимоги Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2019 року №0028275142 про застосування штрафних санкцій за неподання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік в сумі 1020,00 грн. – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 22.11.2019 року №0028275142 про застосування штрафних санкцій до Служби автомобільних доріг у Донецькій області за неподання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік в сумі 1020,00 грн.. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області (вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87515, код ЄДРПОУ 43142826) на користь Служби автомобільних доріг у Донецькій області (вул.Уральська,12, м.Краматорськ, Донецька область, 84333, код ЄДРПОУ 25946285) судовий збір у розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві ) гривні 50 копійок.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 09 червня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 23 червня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 червня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

                                                                                                    А.А. Блохін

                                                                                                    І.В. Сіваченко