Справа № 745/239/20 	Головуючий у 1 інстанції Стельмах А. П. 	
Провадження № 33/4823/157/20 	  	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП    	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд  - суддя Антипець В. М., 
з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності,     ОСОБА_1 .
Розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року, 

                              В С Т А Н О В И В  :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чернігова, громадянка України, проживаюча по АДРЕСА_1 , неодружена, одинока матір, яка виховує 10 річну дитину, з незакінченою вищою освітою, фізична особа підприємець,
притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200  гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь держави 420 грн 40 коп. судового збору.
Як установив суд, 12 березня 2020 року о 23 годині 05 хвилин в             смт. Сосниця по вулиці Якова Скидана, 5, була зупинена  ОСОБА_1 , яка  керувала автомобілем Рено Лагуна, номерний знак  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. На порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду щодо неї скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мотивуючи  тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що призвело до винесення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам, а його висновки ґрунтуються на припущеннях та не належних доказах, які не доводять факту вчинення нею інкримінованого правопорушення. 
Вказує на те, що судовий розгляд відбувся за її відсутності, не зважаючи на те, що вона попередила секретаря про неможливість з`явитись у судове засідання, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку із тяжким захворюванням.
Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки вона була згодна на проведення огляду у медичному закладі, але працівники поліції проігнорували  її бажання та спричинили тілесні ушкодження та  після цього склали протокол.
Під час її розмови з поліцейськими свідки присутні не були та не могли чути, як  вона  відмовлялась від проходження огляду та чи взагалі такий огляд їй пропонувався. Свідки були запрошені після того, як поліцейські спричинили їй тілесні ушкодження і вона була змушена зачинитись в автомобілі. 
Отже, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись беззаперечним доказом її вини, а інших доказів матеріали справи не містять.
Під час апеляційного розгляду  ОСОБА_1   підтримала  доводи апеляційної скарги, пояснюючи, що вона була абсолютно твереза, в той вечір вона загубила банківську картку і не могла допустити, щоб зникли 800 грн., які для її сім`ї були необхідні. 
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, переглянувши відеозапис як відбувалася зупинка водія та її спілкування з працівниками поліції,  вивчивши матеріали справи,  суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Положення  ч. 2 ст. 268 КУпАП дозволяють  судовий розгляд у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо є данні про її своєчасне сповіщення про день і час, а також місце проведення розгляду справи,  якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про відкладення судового розгляду через необхідність звернення за правовою допомогою, проте  у наступне судове засідання  не прибула,  не повідомила суд про причини своєї неявки і заяви про відкладення судового розгляду через поважні причини  неможливості прибути  у судове засідання, не подавала. 
Копії записів з амбулаторної картки хворої ОСОБА_1 підтверджують лише факт її  звернення до лікаря, проте не доводять поважності причин неприбуття в судове засідання.  Дати, коли    ОСОБА_1 зверталась до лікаря (13 березня та 29 квітня 2020 року) не відповідають датам, коли відбувались судові засідання (23 та 30 квітня 2020 року).
Крім того, дата 29 квітня 2020 на копії виписки є виправленою, що викликає сумнів у тому, що дата звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою  відповідає дійсності.
Копії аналізу крові та довідки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , взагалі  не містять вказівки на дату, а тому не можливо встановити, коли саме вони були видані.
Отже, надані апелянтом документи не можуть бути прийняті до уваги, як докази, що мають підтверджувати поважність причини її неявки  у судове засідання 30 квітня 2020 року. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Така поведінка  ОСОБА_1 при одержанні викликів до суду вказує на те, що вона  не добросовісно користується наданими їй процесуальними правами, а тому  суд прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складений протокол.
Пункт 2.5 Правил  дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку  огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил,  у даному випадку, утворює склад  правопорушення, передбаченого   ч. 1 ст. 130  КУпАП.
Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність. 
З переглянутого відеозапису убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 їхав з вимкненим світлом у темну пору доби, у зв`язку з чим переслідувався працівниками поліції. На звукові сигнали поліцейського автомобіля водій не реагувала.
Після зупинки  автомобіля поліцейськими, водій  ОСОБА_1 не вийшла з авто,  не надала посвідчення водія, документи на автомобіль, гучно слухала музику і на неодноразові вимоги поліцейського не реагувала, під час розмови у неї заплітався язик, вона пояснювала, що  загубила банківську карту, гналася за хлопцем, якого підозрювала у крадіжці банківської картки, працівники поліції дозволили ОСОБА_1 зателефонувати на гарячу лінію  банку та заблокувати картку.
Поведінка водія ОСОБА_1   після зупинки поліцейськими та розмова не викликали сумніву про її перебування у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти обстеження на стан сп`яніння за допомогою алкотестера чи у лікарні відмовилася, на що вказує поведінка ОСОБА_1 , яка на законну вимогу працівника поліції пояснювала, що вона загубила картку, на якій 5 тис. грн., що її будинок поряд з місцем зупинки її транспортного засобу. 
Факт відмови водія ОСОБА_1   від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки приладом «Алкофор-505»,  а також від поїздки  до Сосницької ЦРЛ  письмово підтвердили свідки  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які  вказували   на те, що в їх присутності водій    ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 по чоловіку) відмовилась від проходження огляду. При цьому, водій пояснювала, що вживала пиво після чого керувала транспортним засобом. Від підпису у протоколі та дачі пояснень  відмовилась (а.с. 3, 4). 
Твердження апелянта про те, що працівники поліції завдали їй тілесних ушкоджень, не є предметом розгляду у даній справі та мають вирішуватись ОСОБА_1   в окремому провадженні. На даний час, даних, які б підтверджували факт нанесення поліцейськими ОСОБА_1 тілесних ушкоджень на місці зупинки транспортного засобу  12 березня 2020 року, в матеріалах справи не має.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 251 КУпАП та вірно прийнятий судом до уваги під час постановлення судового рішення. Даним, викладеним у протоколі суд надав юридичну оцінку  у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, які поклав в основу свого рішення про визнання ОСОБА_1   винуватою в порушенні 2.5 Правил дорожнього руху.
При накладенні стягнення, суд в повній мірі врахував, особу порушника, навмисну форму  вини, і з урахуванням обставин правопорушення, обрав правильну міру відповідальності, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі поваги до законів України, правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим порушником так і іншими особами.
Штраф в розмірі 10 200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами є єдиним стягненням, передбаченим санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 23, 33, 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову  Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.  

Суддя	В. М. Антипець