ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/49/20                                                  Головуючий у І інстанції - Тихоненко О.М.
                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року    у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:
-          визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обмеження Позивачу розміру пенсії до виплати та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області провести з 01.03.2017  року перерахунок та виплату йому пенсії, відповідно до статті 53 Закону України   «Про пенсійне забезпечення   та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418, у редакції   постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Обґрунтовуючи вимоги, Позивачем зазначено, що пенсія йому була призначена у 1995 році, а тому застосування Відповідачем у 2017 році обмеження граничного розміру його пенсії є протиправним, оскільки такі обмеження застосовуються до пенсій, які призначаються з 01.01.2016 року, у зв`язку з чим вважає, що Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачені чинним законодавством України.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження ОСОБА_1 розміру пенсії до виплати.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.03.2017  року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 53 Закону України   Про пенсійне забезпечення   та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року  № 418, у редакції   постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені адміністративного повну в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в апеляційній скарзі зазначає, що  його дії чітко регламентовані вищезазначеними нормами права та пенсія Позивачу призначена та виплачується відповідно до чинного законодавства. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до пункту 2 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії , встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом. Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те що, буквальний та систематичний аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що вони не звужують змісту вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас, запроваджують обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема відповідно до Закону України " Про пенсійне забезпечення ".  Отже, розмір призначеної або перерахованої відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» зокрема, і належної Позивачу пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311         КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1   ст. 308      КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач перебуває на обліку у Відповідача та з 1995 року отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу відповідно до Закону України   «Про пенсійне забезпечення».
На виконання положень чинного законодавства України Позивачу проводиться перерахунок пенсії 1 березня кожного року, у тому числі, Позивачу проведено перерахунок його пенсії у 2017, 2018 та 2019 роках, що підтверджується копіями протоколів, наявними в матеріалах справи (а.с. 36-39).
При цьому розмір пенсії Позивача обмежено 10 розмірами прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, про що відповідачем також вказано у листі від 24.12.2019 року № 17905/02-26 та у відзиві на позов (а.с. 14-15, 34-35).
Вважаючи протиправними дії Відповідача щодо обмеження розміру пенсії до виплати, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач отримує пенсію з 1995 року, тобто до 1 січня 2016 року, тому дія положень   Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 24.12.2015 року № 911-VIII    щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього   закону. Суд першої інстанції дійшов висновку, що невиплата Позивачу призначеної пенсії у повному обсязі є позбавленням останнього його конституційного права на соціальний захист у разі досягнення пенсійного віку, визначеного Законом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Так, Пенсія за вислугу років працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації регулюються статтями   53,   54 Закону України від   05.11.1991 року   № 1788-XII   Про пенсійне забезпечення   (далі   Закон № 1788-XII) та   постановою Кабінету Міністрів України від   21.07.1992 року № 418   «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу».
Частиною 3   статті 53 Закону № 1788-XII   визначено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті   19   та статтею   21   цього   Закону   для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.
Статтею 54 Закону № 1788-XII   визначено окремі категорії працівників авіації і льотно-випробного складу, які мають право на пенсію за вислугу років.
За приписами пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від   21.07.1992 року № 418, в редакції   постанови Кабінету Міністрів України від   09.08.2005 року № 713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
За змістом   статті 2 Закону України від   08.07.2011 року № 3668-VІ   Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи   (далі -   Закон № 3668-VІ) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Митного кодексу України, законів України   Про державну службу,   Про прокуратуру,   Про статус народного депутата України,   Про Національний банк України,   Про Кабінет Міністрів України,   Про дипломатичну службу,   Про службу в органах місцевого самоврядування,   Про судову експертизу,   Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,   Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів,   Про наукову і науково-технічну діяльність,   Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб,   Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,   Про пенсійне забезпечення,   Про судоустрій і статус суддів, Постанови Верховної Ради України від   13.10.1995 року   Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Податкового кодексу України,   Митного кодексу України, Законів України   «Про державну службу»,»Про прокуратуру»,   «Про статус народного депутата України»,   «Про Національний банк України»,   «Про Кабінет Міністрів України»,   «Про дипломатичну службу»,   «Про службу в органах місцевого самоврядування»,   «Про судову експертизу»,   «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,   «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»,   «Про наукову і науково-технічну діяльність»,   «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,   «Про пенсійне забезпечення»,   «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від   13.10.1995 року   «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати 10740   гривень.
Відповідно до пункту 2   Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VІ   обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Вказаним законом було внесено зміни до низки інших законів, зокрема, до частини 3   статті 85 Закону № 1788-XII.
Так, відповідно до частини 3   статті 85 Закону № 1788-XII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740   гривень.
Відповідно до частини 3   статті 27 Закону України від   09.07.2003 року   №   1058-IV   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Разом з тим, зазначені норми законів введено   Законом України 24.12.2015 року № 911-VIII   «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»   (далі   - Закон № 911-VIII), згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень якого   дія положень цього   Закону   щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 1 січня 2016 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки Позивач отримує пенсію з 1995 року, тобто до 1 січня 2016 року, тому дія положень   Закону № 911-VIII   щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього   закону.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 360/1428/17 (адміністративне провадження № К/9901/17860/18), висновки якого, в силу вимог частини 5   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, враховуючи обставини часу призначення пенсії Позивачу і положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону   України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII   обмеження пенсії максимальним розміром, до Позивача не застосовується.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі   Хонякіна проти Грузії   (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19.06.2012).
Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету   в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено   справедливий баланс   між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі   Колишній Король Греції та інші проти Греції   (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).
Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження прав і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.
Відповідно до частини 3 статті   22, статті   64 Конституції України   право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.
Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від   30.02.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).
В силу   статті 22 Конституції України   закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Таким чином, обмеження Відповідачем розміру пенсійної виплати позивачу із посиланням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються, є неприпустимим.
З огляду на викладені обставини суд вважає, що Відповідач, обмежуючи розмір пенсії позивачу до виплати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невиплата Позивачу призначеної пенсії у повному обсязі є позбавленням останнього його конституційного права на соціальний захист у разі досягнення пенсійного віку визначеного Законом.
Спосіб відновлення порушеного права Позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення адміністративного позову повністю.
Відповідно до   статті 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Посилання Відповідача на те, що підстави для виплати Позивачу в розмірах більших, ніж передбачено   статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"   відсутні є помилковими з огляду на наступне.
Так, на підставі пункту 2 Прикінцевих положень Закону      України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII      передбачено, що дія положень цього      Закону      щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, при цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що пенсія Позивачу призначена значно раніше, ніж був прийнятий відповідний Закон та зміни щодо обмеження максимального розміру пенсії Позивача.
Зазначена позиція суду першої інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/4267/17 (адміністративне провадження  № К/9901/22177/18).
Отже, враховуючи обставини часу призначення пенсії Позивачу і положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону   України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII      обмеження пенсії максимальним розміром, до Позивача не застосовується.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями            ст. 242 КАС України      рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1            ст. 315 КАС України            за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до            ст. 316 КАС України            суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,   242,   243,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення,   а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року -      без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.   

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко