Постанова
Іменем України        
10 червня 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
справа № 594/553/18
провадження № 61-48378св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», 
відповідач -   ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державного експортно-імпортного банку України» на заочне рішення Борщівського районного суд Тернопільської області від 25 липня 2018 року у складі судді Зушман Г. І. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Ткач О. І., Ткач З. Є. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державного експортно-імпортного банку України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
 У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 серпня 2007 року між тодішнім АТ «Укрексімбанк» (08 травня 2009 року назву змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк») та відповідачем укладено кредитний договір № 77707С47, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 39 950 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12т) + 7,6 % річних, але не менше 13,0 % річних з переглядом один раз у п`ять років, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 11 серпня 2028 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач була зобов`язана щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту рівними частинами. Проте, відповідач не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому рішенням Жовтневого районного суду                         м. Маріуполя від 06 березня 2012 року задоволено позов банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 01 листопада                               2011 року. Також рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області                         від 06 травня 2015 року задоволено позов банку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року. 
Посилаючись на те, що відповідач і надалі не виконує зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з неї заборгованість у сумі 427 678,87 грн, яка складається з: 426 858,87 грн боргу за нарахованими відсотками за період з 01 січня 2015 року до 30 квітня 2018 року та 820 грн плати за управління кредитом за вказаний період.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2018 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 77707С47 за період з 01 січня 2015 року                                 до 30 квітня 2018 року, що становить 26 153,52 долари США, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 98 383,63 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року задоволено вимоги позивача в повному обсязі про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитом, а не у вигляді стягнення процентів відповідно до умов кредитного договору.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково. Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2018 року скасовано. Постановлено нове рішення яким в позові ПАТ «Укрексімбанк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився із його висновками про те, що оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року задоволено вимоги позивача в повному обсязі про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у виді трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитом, а не у вигляді стягнення процентів відповідно до умов кредитного договору.
Разом із тим апеляційний суд вказував, що звертаючись до суду з цим позовом позивач не заявляв вимог про застосування статті 625 ЦК України у разі невиконання грошового зобов`язання.
Місцевий суд, ухвалюючи рішення, наведених обставин не врахував, належним чином не визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами та в порушення вимог цивільного процесуального законодавства вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 77707С47 за період з 01 січня 2015 року до 30 квітня 2018 року в сумі 26 153,52 долари США.
Разом із тим вказував, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права - частини четвертої статті 367 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2018 року представник ПАТ «Укрексімбанк» - адвокат Чебанов О. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір від 14 серпня 2007 року                        № 77707С47 укладений між сторонами на невизначений строк, не розірваний та чинний. 
Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою той факт, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року встановлено преюдиційний факт того, що між сторонами є домовленості про порядок повернення кредиту, нарахування і сплати процентів та комісії і їх розмір після виставлення вимоги про дострокове погашення.
Отже, на думку представника заявника, судами попередніх інстанцій було не враховано наявність між сторонами домовленостей про порядок повернення кредиту, нарахування і сплати процентів та комісій щодо їх розміру після виставлення вимоги про дострокове погашення. 
Крім того представник заявника вказує, що рішенням  Борщівського районного суду  Тернопільської області від 06 травня 2015 року у справі № 594/106/15-ц встановлено преюдиційний факт того, що між сторонами є домовленість про порядок повернення кредиту після  виставлення вимоги про дострокове погашення.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Борщівського районного суду Тернопільської області.
Згідно з розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1097/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями та рішенням зборів суддів касаційного цивільного суду                            від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» призначено повторний автоматизований розподіл судових справ за касаційними провадженнями. Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., судді, які входять до складу колегії: Висоцька В. С., Фаловська І. М.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно - імпортний банк України» (далі - ВАТ «Укрексімбанк») та відповідачем ОСОБА_1 14 серпня 2007 року укладений кредитний договір № 77707С47, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 39 950 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 11 серпня                  2028 року.
Акціонерне товариство «Укрексімбанк» змінило найменування з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2009 року № 375. Державна реєстрація зміни найменування юридичної особи проведена 08 травня 2009 року, номер запису 10681050035001397.
Відповідач, у відповідності до п.2.5.1 кредитної угоди зобов`язалася щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається відповідно до умов пункту 2.2.1 кредитної угоди у валюті кредиту (5,39563% річних + 7,60% річних, але не менше 13% з переглядом 1 раз у 5 років), відповідно до пункту 2.4.1 кредитної угоди відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання кредиту у сумах, визначених графіком надання та погашення кредиту (додаток №1 до кредитної угоди) у валюті кредиту.
Згідно з пунктом 2.2.2 кредитної угоди відповідач зобов`язалася щомісяця сплачувати банку плату за управління кредитом в розмірі 20 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року у справі № 2/519/545/12 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня                      2007 року № 77707С47 станом на 01 жовтня 2011 року у розмірі 37 060,59 доларів США - заборгованість за кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на                                 30 вересня 2011 року становить 295 472,97 грн); 8 286,45 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становить 66 065,38 грн); 520 грн - заборгованість за комісією за управління кредитом; 46 434,40 грн - пеня за прострочену заборгованість за кредитом за період з 01 жовтня 2010 року до 30 вересня 2011 року; 6 802,90 грн - пеня за прострочені відсотки за період з 01 жовтня 2010 року до 30 вересня 2011 року;                    59,66 грн - пеня за прострочену комісію за управління кредитом за період з 01 жовтня 2010 року до 30 вересня 2011 року, а всього на загальну суму 415 355,31 грн.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року у справі № 594/106/15-ц задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 77707С47 від 14 серпня                  2007 року станом на 31 грудня 2014 року в сумі 250 703,17 грн за нарахованими відсотками, сума якої еквівалентна 15 082,75 доларам США), заборгованість у сумі                 780 грн - плати за управління кредитом, а також 121 196,41 грн - пені за прострочену заборгованість за кредитом, 70 953,38 грн - пені за прострочені відсотки, 244,34 грн - пені за прострочену плату за управління кредиту.
Згідно довідки про рух коштів за кредитною угодою від 14 серпня 2017 року № 77707С47, за період з 01 січня 2015 року до 30 квітня 2018 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, а саме: нараховані відсотки в сумі                                       - 16 273,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 30 квітня                        2018 року становить 426 858,87 грн та 820 грн плати за управління кредитом.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України  наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження                    № 14-10цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі                                      № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року у справі № 2/519/545/12 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з                         ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 77707С47 станом на 01 жовтня 2011 року у розмірі 37 060,59 доларів США - заборгованість за кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становить                             295 472,97 грн); 8 286,45 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становить 66 065,38 грн); 520 грн - заборгованість за комісією за управління кредитом; 46 434,40 грн - пеня за прострочену заборгованість за кредитом за період з 01 жовтня 2010 року до 30 вересня 2011 року; 6 802,90 грн - пеня за прострочені відсотки за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року; 59,66 грн - пеня за прострочену комісію за управління кредитом за період з 01 жовтня 2010 року до 30 вересня 2011 року, а всього на загальну суму 415 355,31 грн.
Таким чином банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а отже, позбавлений права на нарахування процентів за кредитним договором після закінчення строку кредитування.
Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, якими передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок нарахування процентів поза межами строку кредитування, після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту.
У такому випадку кредитор (банк) має право на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
У справі, яка є предметом перегляду, ПАТ «Укрексімбанк» не заявляв вимог щодо стягнення ОСОБА_1 коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.
Враховуючи, те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а також задоволення судовим рішенням у справі № 2/519/545/12 позовних вимог ПАТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача про стягнення процентів за кредитним договором та плати за управління кредитом задоволенню не підлягають.
Отже Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстнації та за таких же підставне приймає до уваги аналогічні доводи представника позивача, які містяться у касаційній скарзі
Разом із тим колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року у справі                  № 594/106/15-ц встановлено преюдиційний факт того, що між сторонами є домовленість про порядок повернення кредиту після виставлення вимоги про дострокове погашення оскільки матеріалами справи та текстом вказаного рішення такі твердження представника позивача не доводяться.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ                              від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська