УХВАЛА

10 червня 2020 року 
Київ
справа №400/2324/19
адміністративне провадження №К/9901/13968/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року 
у справі №400/2324/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (в/ч 9960) про визнання бездіяльності протиправною,
УСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (в/ч 9960), у якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до пункту 2  статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в повному обсязі грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 червня 2019 року;
-          стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену частину грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 11523 грн 49 коп. та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік у розмірі 33706 грн 40 коп., без оподаткування зазначених компенсацій податком з доходів фізичних осіб та військовим збором та одноразову грошову допомогу в розмірі 57782 грн 66 коп. з врахуванням втрати лише на розмір військового збору з цієї суми.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: 
-          визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 червня 2019 року;
-          зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 червня 2019 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями позивач 01 червня 2020 року звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.
Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, застосував норму підзаконного акту, а саме підпункт 1 пункту 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України, затвердженої наказом МВС України від 25 червня 2018 року №558, яка прямо суперечить положенню абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) у частині обов`язковості наявності календарної вислуги років як підстави для виплати, чого немає в Законі. 
Зазначає, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону є «наявність вислуги 10 років і більше».
Звертає увагу, що такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17.
Перевіривши доводи касаційної скарги Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Так, указана позивачем постанова Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17 стосується правовідносин, котрі виникли у липні 2017 року. Указані правовідносини регулювались Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425, яка була прийнята відповідно до Закону України "Про Державну прикордонну службу України" та  постанови  Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294  "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".
Натомість, правовідносини у справі №400/2324/19 виникли у травні 2019 року, на них розповсюджується дія Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 25 червня 2018 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, не можуть бути застосовані при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі №400/2324/19.
Інших підстав для касаційного оскарження, викладених відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, у касаційній скарзі не зазначено.
Суд звертає увагу скаржника, що у касаційній скарзі необхідно навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332  КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі №400/2324/19.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтею 332 КАС України Суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі №400/2324/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (в/ч 9960) про визнання бездіяльності протиправною - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
Суддя Верховного Суду