ПОСТАНОВА
Іменем України

12 травня 2020 року 
м. Київ
справа №810/2278/16
касаційне провадження №К/9901/33004/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 (головуючий суддя - Горобцова Я.В.; судді: Василенко Г.Ю., Панченко Н.Д.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 (головуючий суддя - Саприкіна І.В., судді: Карпушова О.В.,            Кучма А.Ю.) у справі № 810/2278/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» звернулось до адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області та Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило: визнати незаконним та скасувати рішення (лист) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 11.12.2015 № 13843/10/10-13-11-02-10 про відмову в прийнятті податкової звітності; визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.2016 № 422/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги; визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 17.05.2016 № 10716/6/99-99-08-02-01-15 про результати розгляду скарги; зобов`язати відповідача-3 включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації до облікових даних щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.
Київський окружний адміністративний суд постановою від 08.11.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.02.2017 залишив постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 без змін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову повністю. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 29, 41, 77, 121, 128 Конституції України, статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 8, 9, 11, 17, 71, 138, 159, 195 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).  
При цьому наголошує, що встановлені судами в розглядуваній справі обставини не відповідають дійсності, закону та матеріалам справи. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.12.2015 позивачем засобами поштового зв`язку подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року з додатками № 2, 3, 4, 5 до неї. Разом з податковою декларацією товариством листом від 10.12.2015               № 217/12-15 подано доповнення відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Листом від 11.12.2015 № 13843/10/10-13-11-02-10 відповідач-3 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» про відмову в прийнятті зазначеної податкової звітності з огляду на те, що вона подана з порушенням вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме - не засобами електронного зв`язку.
За наслідками адміністративного оскарження рішеннями Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.2016 № 422/10/10-36-11-01-10 та Державної фіскальної служби України від 17.05.2016 № 10716/6/99-99-08-02-01-15 скарги позивача залишено без задоволення, а рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, викладене в листі від 11.12.2015 № 13843/10/10-13-11-02-10, - без змін.
Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з пунктами 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. 
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
За правилами пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;                       б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;               в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. 
Водночас пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Тобто, наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі. 
За таких обставин висновок судових інстанцій про правомірність оскаржуваного рішення відповідача-3, оформленого листом від 11.12.2015 № 13843/10/10-13-11-02-10, про відмову в прийнятті поданої позивачем у письмовій формі податкової звітності з податку на додану вартість за листопад 2015 року з додатками № 2, 3, 4, 5, а також безпідставність позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» про зобов`язання Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць листопад 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації до облікових даних щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 
Щодо рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 22.02.2016 № 422/10/10-36-11-01-10 та Державної фіскальної служби України від 17.05.2016 № 10716/6/99-99-08-02-01-15 про результати розгляду скарг, то вони прийняті за наслідками вирішення податкового спору в досудовому порядку, не є актами реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності та не породжують для платника жодних правових наслідків, у зв`язку з чим правові підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» залишити без задоволення.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 у справі                              № 810/2278/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                             Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк