ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року	Львів	Справа № 465/7026/19 пров. № А/857/5508/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І., 
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2020 року (головуючий суддя Ванівський Ю.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Львівській області ДПП Ватамюка Михайла Івановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора УПП у Львівській області ДПП Ватамюка Михайла Івановича, Департаменту патрульної поліції в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ДПО18 №569790 від 27.11.2019 та закрити провадження у справі.
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, скасовано постанову серії ДПО 18 від 27.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В решті вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку в частині розподілу витрат та просив змінити рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала, що законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Отже, позивач заявив про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4860 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано копії договору №28/11 про надання правничої допомоги від 21.11.2019, ордеру про надання правничої (правової) допомоги на ім`я Малофєєва А.І. , звіту про виконані адвокатом роботи та витрачений час № 30/11, квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт.
Із врахуванням змісту п. 1 ч. 3ст. 134, ч. 7 ст. 139 КАС України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.
Апелянт зазначає, що положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. 
Водночас, відповідачем як суб`єктом владних повноважень будь-яких заяв, зокрема, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не подано, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. Враховуючи те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відповідачем у справі таке клопотання не заявлялося, слід дійти до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Щодо відсутності доказів надходження на рахунок адвоката коштів за послуги, то апелянт зазначає, що суд не звернув уваги, що на підставі п. 4.3 Договору про надання правничої допомоги оплата виконаних адвокатом робіт здійснюється клієнтом у триденний термін з дня, наступного за днем набрання законної сили судовим рішенням. 
Чинне законодавство України не встановлює чітких вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат (адвокатське об`єднання) при сплаті клієнтом послуг та форму такого документа. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 29.10.2018 по справі №199/2648/15.
Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Тим паче, що такий порядок розрахунку чітко прописаний у Договорі. 
Спеціальне законодавство не встановлює вимог щодо надання розрахункового документа при наданні клієнту послуги, а тому, з огляду на викладене вище, позицію Верховного суду, роз`яснення Державної фіскальної служби та звичаї ділового обороту, квитанція є належним підтвердженням про необхідність оплати послуг адвокату в розмірі 4860 грн.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2019 укладено договір про надання правової допомоги між адвокатом Малофєєвим А.І. та Поліщук Дмитром Юрійовичем.
Відмовляючи в задоволенні стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1 та 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.
Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4860 грн не підлягає задоволенню, оскільки є неспіврозмірними зі штрафом у розмірі 255 грн, а також згідно квитанції про оплату виконаних робіт ОСОБА_1 лише отримав таку квитанцію та в матеріалах справи відсутнє підтвердження проплати ОСОБА_1 коштів за надані послуги у розмірі 4860 грн., адвокату Малофєєву А.І .
А твердження апелянта, що оплата буде проведено лише після набрання рішенням законної сили не заслуговують на увагу, бо позивачем фактично ще не понесено жодних витрат.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення в частині розподілу судових витрат відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 квітня 2020 року по справі № 465/7026/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Т. І. Шинкар