П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  726/1780/19 
    Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Асташев С.А.  
    Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
12 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови від 19.08.2019 року серії НК № 531539 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП і застосовано адміністративний штраф в сумі 51,00 грн.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Постанову від 19.08.2019 року, серії НК № 531539 винесену заступником командира взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Чубеєм О.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням , Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що таке є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку доказам винуватості позивача, зокрема відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля, якими зафіксовано факт адміністративного правопорушення і процес розгляду адміністративної справи.Зазначає, що оскільки обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про  наявність підстав для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії НК № 531539, 19.08.2019 року о 08 годині 29 хвилини у м. Чернівці по вул. Гагаріна, 36 пішохід ОСОБА_1 перейшов проїжджу частину дороги у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 4.7 ПДР України, наслідком чого стало притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 51,00 грн. (а.с. 20).
          
Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.
          
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не добуто доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена  ч. 1 ст. 127 КУпАП, а тому вважав вину ОСОБА_1  у встановленому законом порядку  не доведеною.
          
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
          
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією та законами України.

Частиною 3   ст. 2 КАС України   встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим     ч. 3   ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого   ст. 9 КАС України   принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Закон України "Про дорожній рух"   регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 4.7. ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до    ст. 251 КУпАП    доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 40 Закону «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього   Закону   закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання   правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно зі   ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 2   ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Нормами ч.ч.1-3   ст.73 КАС України   встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2   ст.77 КАС України   встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, частиною першою   статті 280 КУпАП   передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24    Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»    встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.    283    та    284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Колегією суддів оглянуто та досліджено відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R та міститься в матеріалах справи , з якого вбачається, що цим відеофайлом зафіксована процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, разом з тим, на ньому не зафіксовано обставин, які б підтверджували наявність встановлених законом підстав для притягнення позивача до  адміністративної відповідальності, а саме,  перехід проїжджої частини дороги у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу. 
З оглянутого колегією суддів вказаного відеофайлу з  відеореєстратора службового автомобіля не вбачається підтвердження факту вчинення поставленого у вину адміністративного правопорушення позивачем, оскільки неможливо ідентифікувати  осіб, запис щодо яких виконано, в тому числі і хто з трьох осіб, що переходять проїжджу частину дороги поза межами пішохідного переходу, є ОСОБА_2 .. Тому вказаний відеозапис не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 7 КУпАП    передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч.3  ст.62 Конституції України  обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з матеріалів справи не встановлено, що позивачем було допущено порушення   ПДР, тобто відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та не надано доказів правомірності свого рішення. У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо протиправності та необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а  рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі  16 березня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.