Номер провадження: 22-ц/813/5723/20 
Номер справи місцевого суду: 522/14292/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року (одноособово суддя Єршова Л.С.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
21.08.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) завернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 125 673,68 гривень.
Позов обгрунтовано наступним.
13.05.2010 року ОСОБА_1 підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі – Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови Договору виконав у повному обсязі, проте відповідачка належним чином не здійснювала платежі, у зв`язку з чим станом на 09.07.2019 року у неї виникла заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.01.2019 року по 09.07.2019 року у розмірі 125 673,68 гривень.
Посилаючись на зазначені обставини Банк просив про задоволення позову. 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року Банку відмовлено у задоволенні позову.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Банк не погодившись із заочним рішенням суду від 09.12.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника Банка зазначає:   
ОСОБА_1 підписала анкету–заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів—платіжних карт регулюється, зокрема: Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" , Законом України "Про банки і банківську діяльність", Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. 
Позивач надав належні та допустимі докази по справі, а також розрахунок заборгованості, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до умов Договору. Відповідачка, яка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами» надання банківських послуг» та «Тарифами Банка», що знаходяться на сайті Банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, вказані докази не спростувала.
Відносини між Банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися, як шляхом підписання окремих договорів, додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження про надання банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua), інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договором укладання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови говору. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов про надання банківських послуг і таким чином приєдналася до запропонованої Банком пропозиції, більш того, підтвердила, що зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку www.privatbank.ua.
Верховний суд у постанові від 21.03.2018 року по справі №441/569/17 зазначив, що підписавши 14.04.2011 року анкету-заяву, особа дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала. Постанова Верховного Суду від 07.03.2018 року по справі №755/18246/15-ц зазначає, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитним коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами. У постанові від 06.02.2018 року по справі №755/2720/16-ц Верховний Суд зазначив, що у справі відсутні докази, що особа звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, шо його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Банк додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідачку. 
Згідно постанови Верховного Суду по справі №755/7704/15-ц, суд зобов`язаний належним чином дослідити наданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємо зв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок. Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, він повинен був надати свій розрахунок. Оскільки судом першої інстанції цього не зроблено, суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відповідачка не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
13.05.2010 року ОСОБА_1 уклала з Банком Договір шляхом підписання Анкети-заяви №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.22). 
Заочним рішенням Приморського районного суду від 12.04.2016 року у справі №2/522/3524/16 за позовом Банка до ОСОБА_1 , суд, на виконання договору б/н від 13.05.2010 року, стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість станом на 03.01.2016 року у розмірі 22 791,15 гривень, яка складалась із заборгованості: по кредиту в розмірі 5 571,68 гривень; по процентам за користування кредитом в розмірі 14 057,99 гривень; за пенею та комісією в розмірі 1 600 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 1 061,48 гривень штрафу (процентна складова), а.с.11-15.
За розрахунками Банка відповідачка має заборгованість станом на 09.07.2019 року в розмірі 407 922,32 гривень, яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 5 571,68 гривень; по процентам за користування кредитом в розмірі 396 550 гривень; 5 800 гривень за пенею та комісією (а.с.7, 16-20).
Від цієї суми заборгованості Банк відняв суму, яка задоволена на підставі рішення суду від 12.04.2016 року, і, за розрахунками Банка, станом на 09.07.2019 року заборгованість за процентами становить 125 673,68 гривень (а.с.7).
21.08.2019 року в суді зареєстрована заява представника Банка про стягнення з відповідачки на користь Банка заборгованості по процентам за договором б/н від 13.05.2019 року у розмірі 125 673,68 гривень (а.с.3-10, 9).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 125 673,68 гривень, виходив з недоведеності позовних вимог Банка (а.с. 115-120).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Банк, посилаючись на укладення договору шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви від 13.05.2010 року про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку,просить стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.01.2019 року по 09.07.2019 року у розмірі 125 673,68 гривень (а.с.3-10).
З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2010 року  ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №б/н про отримання кредиту в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про нарахування процентів (відсотків) щодо користування кредитними коштами і зазначає посилання на ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.
Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.4,24-72).
Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов  позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачкою кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с.4).
До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з травня 2010 року по липень 2019 року. Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с. 26-72).
Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Виходячи з того, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови, Анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачкою кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про стягнення відсотків.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника Банка у скарзі, що:  ОСОБА_1  підписала Анкету–заяву і отримала кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок; Банк надавналежні та допустимі докази по справі, а також розрахунок заборгованості, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до Договору і відповідачка ці докази не спростувала; відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами» надання банківських послуг» та «Тарифами Банка», які знаходяться на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві; відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися, як шляхом підписання окремих договорів, додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження про надання банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua), інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов про надання банківських послуг, тобто приєдналася до запропонованої Банком пропозиції і підтвердила, що у подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку www.privatbank.ua; відсутність підпису позичальника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору; саме на відповідачку покладено обов`язок доведення, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами й Тарифами банку і відповідачка таких доказів не надала; суд залишив поза увагою постанови Верховного Суду від 21.03.2018 року по справі № 441/569/17, від 07.03.2018 року по справі №755/18246/15-ц, від 06.02.2018 року по справі № 755/2720/16-ц і по справі №755/7704/15-ц, - до уваги не приймаються.
Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містять належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 13.05.2010 року ознайомилась із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов  і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов Банку.
Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону – споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Обґрунтовуючи свої висновки щодо відмову Банку у позові про стягнення з відповідачки відсотків за договором б/н від 13.05.2010 рокушляхом підписання Анкети-заяви про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, суд першої інстанції виходив з правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 у подібних правовідносинах (а.с.120).
Висновки Великої палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, є обов`язковими для суду, який розглядає справу, що випливає з подібних правовідносин.
Разом з тим, вказівки, що містяться у постановах суду касаційної інстанції, відповідно до ст. 417 ч.1 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду конкретної справи.
Суд відмовив у позові за недоведеність позовних вимог, тому у суду не було підстав для аналізу наданого Банком розрахунку заборгованості, а також приведення своїх розрахунків заборгованості.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Банк не довів своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду - без змін. 
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги і залишає без змін рішення суду першої інстанції про відмову Банку у позові, у зв`язку з чим Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:        

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 07.05.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                                Г.Я. Колесніков