Ухвала
3 березня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-1093 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області  від 8 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо нього в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013220280001018,
в с т а н о в и в:
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 8 квітня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України звільнено у зв`язку з закінченням строків давності. Прийнято рішення щодо цивільних позовів та розподілу процесуальних витрат. 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 3 грудня 2019 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Засуджений ОСОБА_4 25 та 29 лютого 2020 року звернувся до Верховного Суду з різними за змістом касаційними скаргами на зазначені вище судові рішення.
Перевіривши касаційні скарги на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що їх слід залишити без руху.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України засуджений наділений правом подати касаційну скаргу – в частині, що стосується його інтересів. У скарзі мають бути зазначені, зокрема, судові рішення, що оскаржуються, сформульовано вимоги особи до суду касаційної інстанції та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість того судового рішення, яке оскаржує особа (ч. 2 ст. 427 КПК України). Недотримання особою цих законодавчих приписів при подачі касаційної скарги є перешкодою для відкриття касаційного провадження.
Так, подані засудженим дві касаційні скарги містять суперечності при зазначенні судових рішень, які ним оскаржуються в касаційному порядку – скарга від 25 лютого 2020 року подана лише на ухвалу суду апеляційної інстанції, а в скарзі від 29 лютого 2020 року зазначено про оскарження ним як вироку місцевого суду, так і ухвали апеляційного суду.
За наявності одночасно двох касаційних скарг від особи з такими суперечностями неможливо визначити межі перегляду судом касаційної інстанції (ст. 433 КПК України).
Крім того, за приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте засуджений у касаційних скаргах, поставивши питання про скасування судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закриття кримінального провадження, не навів відповідних обґрунтувань з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 374, 404, 412-413, 419, 440 КПК України в їх взаємозв`язку, тобто не послався на допущення судами таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскаржених судових рішень на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Натомість ОСОБА_4 заперечує відповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) та вказує на неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК України), що згідно зі статтями 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Викладене свідчить про невідповідність змісту касаційних скарг ОСОБА_4 вимогам пунктів 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України.
Крім того, всупереч положенням ч. 6 ст. 427 КПК України, ОСОБА_4 не додав до касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання всім учасникам судового провадження.
Оскільки касаційні скарги за своїм змістом не відповідають вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скарги без руху й установити строк для усунення ОСОБА_4 допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ним ухвали.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд 
п о с т а н о в и в:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області  від 8 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків скарг протягом 15 днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі, якщо недоліки касаційних скарг, залишених без руху, в установлений строк не будуть усунуті, то скарги  будуть повернуті особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_5                                 ОСОБА_2                                      ОСОБА_3