Постанова
Іменем України                                       
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/5805/17
провадження № 61-22494св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сторони мають сина ОСОБА_2 ,                   ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2017 року  шлюб між сторонами розірвано.
Під час шлюбу сторони спільними зусиллями та за спільні кошти набули таке майно: автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 410Д (вантажний фургон), реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу                             серії НОМЕР_2 зареєстроване на ім`я відповідача (приблизна вартість автомобіля становить 69 498,00 грн, що в еквіваленті 2 600,00 дол. США); причіп ПР-легковий-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір сірий, право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 зареєстроване на ім`я відповідача (приблизна вартість становить 21 384,00 грн, що в  еквіваленті 800,00 дол. США); грошові кошти (спільні заощадження) в сумі 106 920,00 грн, що в еквіваленті          4 000,00 дол. США. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 197 802,00 грн.
Вказувала на те, що ОСОБА_2 самовільно, без її згоди забрав собі спільні родинні заощадження в загальній сумі 106 920,00 грн, що в  еквіваленті 4 000,00 дол. США, чого відповідач не заперечує.
Зазначала, що їй стало відомо про те, що відповідач витрачав кошти всупереч інтересів сім`ї та не дбав про матеріальне становище сім`ї, набравши велику кількість боргів.
Оскільки їхній син проживає з нею, а відповідач не надає допомоги на його утримання, розвиток і виховання, вважала, що наявні правові підстави для відступу від засад рівності часток сторін.
 
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати на нею право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 410Д (вантажний фургон), реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий та причіп ПР-легковий-В,  реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір сірий, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/3 частини спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на грошові кошти в сумі 65 934,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 40 986,00 грн.
 
У червні 2017 року третя особа із самостійними вимогами -                  ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
 
Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року задоволено її позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики                      від 04 липня 2011 року в сумі 203 400,00 грн, проценти за позикою у сумі          146 968,70 грн, а також 3 % річних у сумі 30 510,00 грн, а всього 380 878,70 грн.
Під час розгляду вказаної справи ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року було накладено арешт на транспортні засоби, які належать ОСОБА_2 
07 березня 2017 року Регіональним сервісним центром УМВС в Черкаській області накладено арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_2 , а саме: причіп легковий, 2014 року випуску, марка ПГМФ , модель 8304-02 та автомобіль марки «Мерседес-Бенц», модель 410Д (фургон), 1994 року випуску.
30 травня 2017 року, у порядку виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року, державним виконавцем оголошено в розшук вказані транспортні засоби, а 01 червня 2017 року автомобіль «Мерседес-Бенц» модель 410 Д (фургон), 1994 року випуску, був затриманий, описаний та переданий на відповідальне зберігання.
Зазначала, що предметом поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є лише автомобіль «Мерседес-Бенц» модель 410Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причіп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , за якими здійснюється стягнення державною виконавчою службою. Натомість       ОСОБА_1 замовчала той факт, що спільним майном подружжя є також автомобіль «Форд Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_7 , (приблизна вартість 6 000,00 дол. США, що становить 156 180,00 грн) та автомобіль          ЗАЗ-11055 «Таврія-пікап», реєстраційний номер НОМЕР_8 , (приблизна вартість 2 000,00 дол. США, що становить 52 060,00 грн), які придбані за час шлюбу і зареєстровані на ОСОБА_1 .
Вважала, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому вирішується питання лише щодо тієї частини спільного майна, яка оформлена на ОСОБА_2 , спрямований на те, щоб унеможливити виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області                   від 29 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу, що є порушенням її прав як стягувача.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «Форд Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_7 , та автомобіль ЗАЗ -11055 «Таврія-пікап», реєстраційний номер НОМЕР_8 , здійснивши їх реальний розподіл.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2017 року у складі судді Пироженко С. А. розподілено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно нажите майно.
Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, а саме: право власності на автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 410Д (вантажний фургон), реєстраційний номер      НОМЕР_1 , 1994 року випуску, та причіп ПР-легковий-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини спільного майна подружжя, а саме право власності на грошові кошти на загальну суму 65 934,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі       40 986,00 грн.
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що поділу підлягає майно, зазначене ОСОБА_1 , оскільки інше майно нею було набуте не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок коштів від ведення підприємницької діяльності. Відступлення від засад рівності суд обґрунтував тим, що разом із позивачем проживає син, та тим, що                 ОСОБА_2 визнав позовні вимоги.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що посилання третьої особи на ту обставину, що заборгованість ОСОБА_2 перед нею виникла з договору позики грошових коштів, які були використані в інтересах сім`ї, в тому числі і на придбання автомобілів, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, оскільки не було надано суду доказів того, що позичені кошти були витрачені саме на придбання автомобілів, а не на інші потреби відповідача.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред`явлення ОСОБА_1 цього позову після ухвалення Черкаським районним судом Черкаської області рішення від 29 березня 2017 року про стягнення заборгованості з  ОСОБА_2 та накладення арешту на транспортні засоби, зареєстровані за боржником ОСОБА_2 , не зазначення в переліку майна, що підлягає поділу, всього майна, що належить подружжю, а лише транспортних засобів, на які було накладено арешт, відчуження зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів після пред`явлення цього позову, визнання пред`явлених позовних вимог відповідачем       ОСОБА_2 , при відсутності рівності поділу майна та всього нажитого подружжям майна, свідчить про те, що на час пред`явлення позову між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був відсутній спір щодо поділу спільного майна подружжя, а позов пред`явлений з метою виведення арештованого майна        з-під арешту та невиконання рішення суду, що є зловживання правом, порушенням статей 129, 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язкового виконання рішення суду.
 
Також апеляційний суд зазначав, що ухвалення судового рішення на користь ОСОБА_1 не може визнаватись справедливим розглядом справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки пред`явлено позов не на все майно, яке набуто подружжям, а лише на майно, на яке накладено арешт з метою виконання рішення суду, і в такий спосіб ОСОБА_3 буде позбавлена права на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), бо виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»), а задоволення позову приведе до утруднення виконання рішення суду або зробить взагалі неможливим виконання рішення суду в зв`язку з відсутністю майна у боржника ОСОБА_2 .
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред`явлення ОСОБА_3   як третьою особою позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ не відповідає можливому способу захисту права, оскільки ОСОБА_3 не порушує питання про визнання права власності та розподіл  майна, в тому числі із нею, а тому у ОСОБА_3 з відповідачами відсутній спір щодо такого предмета позову, як і право діяти в інтересах відповідачів.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що пред`явлення нею позову про розподіл спільного майна подружжя є спробою виведення арештованого майна з-під арешту та невиконання рішення суду, ґрунтується на припущеннях. 
Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив їй у прийнятті додаткових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції та  підтверджують, що автомобіль «Форд Транзіт», реєстраційний номер                  НОМЕР_7 , та автомобіль ЗАЗ-11055 «Таврія-пікап», реєстраційний номер       НОМЕР_8 , які не були зазначені нею як майно подружжя, що підлягає поділу, є її особистою власністю.
Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона не зазначила у позовній заяві все спільно нажите майно подружжя, а тільки те, на яке накладений арешт, оскільки спір між подружжям виник саме щодо  автомобіля «Мерседес-Бенц», модель 410Д (вантажний фургон), реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1994 року випуску, та причепу                             ПР-легковий-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску.
При цьому суд неправомочний визначати перелік майна подружжя, яке підлягає поділу як спільне майно подружжя, таким правом наділені виключно сторони у справі.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року касаційну скаргу              ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року залишено без руху для надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та доказів поважності причин пропуску цього строку.
 
У червні 2018 року заявником у встановлений судом строк зазначений недолік касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
03 жовтня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований  шлюб, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси                       від 13 червня 2017 року.
 
У шлюбі сторони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Під час шлюбу сторонами набуто таке майно: автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 410Д (вантажний фургон), реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 НОМЕР_10 від 07 листопада                 2014 року); причіп ПР-легковий-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір сірий, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 від 28 листопада                  2014 року) та грошові кошти (спільні заощадження) в сумі 106 920,00 грн, що в еквіваленті 4 000,00 дол. США.
 
Також установлено, що під час перебування сторін у шлюбі за позивачем зареєстроване право власності на автомобіль «Форд Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_11 , та автомобіль ЗАЗ-11055 «Таврія-пікап», реєстраційний номер НОМЕР_8 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, колегія суддів виходить із такого.
 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. 
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
У справі, що переглядається, установлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь                ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04 липня                2011 року у розмірі 203 400,00 грн за тілом  позики, проценти за позикою у розмірі 146 968,70 грн та 30 510,00 грн - 3 % річних.
 
Постановою державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 07 березня 2017 року накладений арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_2 , а постановою                від 30 травня 2017 року виявлені транспортні засоби боржника, а саме: автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 410Д , реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1994 року випуску, та причіп ПР-легковий-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , оголошено в розшук.
 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
 
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
 
Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.
 
Зазначений правовий висновок викладений у постанові  Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц  (провадження № 61-15813сво18).
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Суд апеляційної інстанції установив, що на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя, на виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебував виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі  380 878,70 грн. Постановою державного виконавця на спірні транспортні засоби, які належать ОСОБА_2 , накладено арешт.
 
Установивши обставини щодо накладення арешту на спірні автомобілі, суд апеляційної інстанції взяв до уваги дії ОСОБА_1 , а саме незазначення в переліку майна, що підлягає поділу, всього майна, що належить подружжю, а лише транспортні засоби, на які було накладено арешт, а також відчуження зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів після пред`явлення цього позову, врахував визнання пред`явлених позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 за відсутності рівності поділу майна та всього нажитого подружжям майна і таким чином дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові про поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб, оскільки припинення права власності ОСОБА_2 на спірне майно ускладнює виконання судового рішення про стягнення суми боргу з останнього на користь ОСОБА_3 , а отже її права та законні інтереси будуть порушені.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок апеляційного суду про пред`явлення нею позову про розподіл спільного майна подружжя є спробою виведення арештованого майна з-під арешту та невиконання рішення суду, ґрунтується на припущеннях, є безпідставними, оскільки апеляційний суд установив недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора, а тому дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_1 пред`явлений з метою виведення арештованого майна           з-під арешту та невиконання рішення суду, що є зловживання правом, порушенням статей 129, 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язкового виконання рішення суду.
 
Доводи ОСОБА_1 , викладені у касаційній скарзі, про те, що автомобіль «Форд Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_7 , та автомобіль ЗАЗ-11055 «Таврія-пікап», реєстраційний номер НОМЕР_8 , які не були зазначені нею як майно подружжя, що підлягає поділу, є її особистою власністю, зводяться до переоцінки доказів, які стосуються джерел отримання коштів для набуття спірного майна, тобто виходять за межі касаційного оскарження, оскільки касаційний суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Крім того, ці доводи не спростовують недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора ОСОБА_3 .
 
Отже, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, оскільки цей позов не відповідає можливому способу захисту права.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк