Дата документу 14.05.2020 Справа № 323/3525/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 323/3525/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
№ 22-ц/807/1422/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реконструктиризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3972,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному поряду: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.11.2019 року має заборгованість – 16552,83 грн., яка складається з: 3683, 20 грн. – заборгованість за кредитом, 3889,55 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8980, 08 грн. – заборгованість за пенею.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 16552,83 грн. за кредитним договором №б/н від 06.12.2013 року та судові витрати у розмірі 1921, 00 грн.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 06.12.2013 року на загальну суму 3683 гривні 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 427 грн. 42 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами задовольнити в повному обсязі.
В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не повною мірою відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.12.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3972,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному поряду: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість, а саме станом на 11.11.2019 року має заборгованість – 16552,83 грн., яка складається з: 3683, 20 грн. – заборгованість за кредитом, 3889,55 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8980, 08 грн. – заборгованість за пенею.

Без належного дослідження матеріалів справи та наданих позивачем доказів, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не укладено договір у належній формі.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Суд першої інстанції послався на правовий висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) та за яким неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Суд першої інстанції зазначив, що у заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 06.12.2013 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та умови щодо стягнення.

Такий висновок суду зроблений без належного дослідження матеріалів справи.

Так, у справі відсутня заява позичальника нібито датована 6.12.2013 року, а наявна заява, яку позичальник подавав до банку 12.4.2007 року.

Суд не звернув увагу на те, що з приводу заяви про отримання банківських послуг від 12.4.2007 року спір відсутній, а позивач посилався на те, що обов`язок сплатити заборгованість за кредитом та відповідні відсотки і неустойку виник з генеральної угоди, яка міститься в справі, підписана сторонами та містить всі основні умови кредитного договору.

Так, саме у генеральній угоді, яка підписана відповідачем, а не у анкеті-заяві на яку послався суд, містяться зазначення і про розмір заборгованості і про розмір відсотків за користування кредитом тощо. 

Зазначена угода також містить порядок погашення заборгованості? строк її погашення, наслідки порушення зобов`язань та інші, які у сукупності становлять основні умови кредитного договору, укладеного у письмовій формі та підписаного сторонами.

За таких обставин, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції щодо того, що сторонами не були узгоджені умови договору і відповідач не був обізнаний з ними такими що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідачем не оспорена генеральна угода ані в частині визначення розміру заборгованості, ані в частині визначення розміру процентів та не оспорюється факт підписання її відповідачем.

За таких обставин є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а позов в цій частині підлягає задоволенню.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає збільшенню розмір стягнених судових витрат. (16 552,83х100:7572,75 = 45,75. х 1921:100 =878,85.)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року по цій справі скасувати в часті відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» проценти за користування кредитними коштами у розмірі 3889,55 гр. ( три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гр. 55 коп) та збільшити розмір стягнених з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судових витрат з 424,42 гр до 878,85 гр.(вісімсот сімдесят вісім гр. 85 коп.)

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 р.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар