ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 р.	Справа № 263/11507/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського відділу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Андрющенко Євгена Володимировича на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шульга В.О., м. Ромни, повний текст складено 09.01.20 року по справі № 263/11507/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Поліцейського відділу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Андрющенко Євгена Володимировича               
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до поліцейського відділу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області Андрющенка Є.В. в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК № 506909, і закрити справу. 
В обґрунтування позову вказує, що 30.07.2019 року відповідач відносно нього виніс оскаржувану постанову за ч.1 ст.122 КУпАП у зв`язку із тим, що він керуючи автомобілем CHEVROLET CAPTIVA, д.н. НОМЕР_1 на вул. Набережній, 1 начебто перевищив дозволену швидкість руху. З вказаною постановою він не згоден і вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки його прохання надати докази (фото-або відеофіксації) вказаного порушення йому та його захиснику (адвокату), відповідач не задовольнив і одразу почав складати постанову, не забезпечивши справедливий і всебічний розгляд справи. По-друге, відповідач не звернув уваги на його зауваження щодо необхідності залучити захисника при розгляді справи, що підтверджується записом розгляду справи індивідуальним засобом відеофіксації відповідача. Вказане суттєво порушило його законні права, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця у галуз права, передбачене ст. ст. 268, 271 КУпАП.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020р. адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського відділу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області Андрющенка Євгена Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності  задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 506909 від 30.07.2019 року. В іншій частині в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції поліцейським відділу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області Андрющенко Євгеном Володимировичем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є  незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що всупереч ч.1 ст. 161 КАСУ до відповідача судом першої інстанції не було подано жодних матеріалів по справі № 263/11507/19. Таким чином, рішення суду першої інстанції було прийняте 09.01.2020 без урахування відзиву, та доданих до нього доказів в підтвердження правомірності прийнятого рішення, що в свою чергу потягло за собою порушення матеріального права при прийнятті рішення судом першої інстанції. Зазначає, що доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП безпідставні, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення на місті вчинення такого фактично відбувається в порядку спрощеного провадження, а поліцейський в свою чергу здійснює не судову а виконавчу функцію з фіксації правопорушення та притягнення до відповідальності. Зокрема, таким чином особа що притягається до адміністративної відповідальності має змогу реалізувати свої права передбачені ст. 268 КУпАП в судовому порядку. Також посилається на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. Вказує, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику. Відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою. Наведені твердження також узгоджуються з висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.18 у справі № 760/10640/18, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.19 у справі № 378/183/19, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.19 у справі № 379/78/19 та у рішенні Кагарлицького районного суду від 24.01.2019 у справі № 368/24/19. Зазначає, що надані до суду першої інстанції докази (фото та відео з приладу TruCam) с фіксацією оскаржуваної події, яка дозволяє через призму ретроспективності встановити та дослідити обставини справи, а також встановити причинно-наслідковий зв`язок між об`єктивними обставинами справи та прийнятим рішенням щодо винесення оскаржуваної постанови. Тому вказані фото є належним, достовірним та достатнім доказом у цій справі як і згідно норм КУпАП, так і згідно норм КАС України. Наведені твердження також узгоджуються з висновками суду апеляційної інстанції, які були викладені у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.18 у справі № 760/10640/18, від 14.03.19 у справі № 378/183/19 та в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі          № 751/6165/17 (провадження № К/9901/1457/17). Враховуючи зазначене вище просить скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020 у справі № 263/11507/19 та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. До апеляційної скарги додає фото перевищення встановленого обмеження швидкості та оптичний диск DVD-R. 
Від позивача по справі, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, в апеляційній скарзі клопотання про розгляд справи за його участі не заявляє. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 18.03.2020р. (а.с. 119).
Відповідач повідомлений на електронну адресу, яки містяться а матеріалах справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.
Враховуючи факт належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, скорочений термін розгляду справ вказаної категорії, положення ч. 3ст. 268 КАС України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.229 та ч. 2 ст.313 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30 липня 2019 року поліцейський взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області Андрющенко Є.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК № 506909.  30 липня 2019 року о 09 год 49 хв. в Донецькій обл., м. Маріуполь, вул. Набережна, 1 водій ОСОБА_1 керуючи т/з CHEVROLET CARTIVA (номерний знак вказано нерозбірливо) рухався зі швидкістю 74 км/ год в населеному пункті, перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася технічними приладом (назва пристрою вказана нерозбірливо). ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн. У п.8 постанови зазначено, що до постанови додаються фото, відео в архіві.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів зазначає, що сторони дають узгодженні пояснення щодо фактичних обставин справи, крім самого факту вчинення правопорушення. 
Позивач, в позовній заяві заперечує проти  вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та посилається на порушення інспектором процедури притягнення до адміністративної відповідальності щодо необхідності залучення під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адвоката.
Відповідач, в свою чергу, в  апеляційній скарзі посилається на факти вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме те, що позивач рухався зі швидкістю 74 км/ год в населеному пункті, перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Також зазначає, що факт розгляд справи про адміністративне правопорушення на місті його вчинення не перешкоджає позивачу реалізувати свої права передбачені ст. 268 КУпАП в судовому порядку. 
Заперечення щодо змісту оскаржуваної постанови серії НК № 506909 30 липня 2019 року позовна заява та апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Приймаючи рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення  НК № 506909, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду фото та відеозапис події, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову НК № 506909 30 липня 2019 року.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до   ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Приписи п. 12.4 ПДР України передбачають, що у населених пунктах рух транспортних засобі дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Частиною 3 статті 258 КУпАП встановлено, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, згідно якої постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Як вбачається з матеріалів справи, листом від 09.12.2019р. (а.с. 40) суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області керуючись ст.77 КАС України запропоновано в строк до 08 січня 2020 року надіслати на адресу суду фото та відео, про які зазначено в постанові серії НК № 506909 від 30.07.2019 року.
Даний лист направлено Поліцейському відділу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Андрющенко Євгену Володимировичу за адресою його місця роботи : вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область,09109 та за місцем роботи відповідача Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква у Київській області за адресою : вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область,09109.
Крім того, колегія суддів зазначає, що дана адреса (вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область, 09109) зазначена відповідачем в апеляційній скарзі, як адреса для листування. 
Згідно поштових повідомлень про вручення Поліцейським відділу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Андрющенко Євгеном Володимировичем та Батальйоном патрульної поліції у м. Біла Церква у Київській області отримано лист та судові повістки про розгляд справи 09.01.2020р. о 08:20 год. -17.12.2019р. (а.с. 46-47).
Згідно копії листа Управління патрульної поліції у Київській області батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква від 19.12.2019р. № 11410/41140/1/01-2019 : на лист №30861 від 09.12.2019 що надійшов до батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про надання відеозаписів події про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (постанова про адміністративне правопорушення серії НК №506909 від 30.07.2019р.),  повідомляє, що відповідно до наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» п. 8.3.1 строк зберігання відеозаписів становить з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб, у зв`язку з цим відеозапис вище вказаної події відсутній в батальйоні патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції.
Згідно матеріалів справи, будь які фото та відео матеріали, на підставі яких була прийнята оскаржувана постанова, до суду першої інстанції, надані не були.  
Приймаючи рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення  НК № 506909, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду фото та відеозапис події, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову НК № 506909 30 липня 2019 року.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи на день розгляду справи в суді першої інстанції були відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Щодо посилань відповідача, в апеляційній скарзі на те, що всупереч ч.1 ст. 161 КАС України до відповідача судом першої інстанції не було подано жодних матеріалів по справі № 263/11507/19, тому рішення суду першої інстанції було прийняте 09.01.2020 без урахування відзиву, та доданих до нього доказів в підтвердження правомірності прийнятого рішення, що в свою чергу потягло за собою порушення матеріального права при прийнятті рішення судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вже було зазначено вище згідно поштових повідомлень про вручення Поліцейським відділу 1 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Андрющенко Євгеном Володимировичем та Батальйоном патрульної поліції у м. Біла Церква у Київській області отримано лист та судові повістки про розгляд справи 09.01.2020р. о 08:20 год. -17.12.2019р. (а.с. 46-47).
Відповідно до ч. 9 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, вважається, що повістку вручено посадовій чи службовій особі, яка є учасником судового процесу, якщо її доставлено за адресою місця служби цієї особи в порядку, встановленому частиною восьмою цієї статті.
Таким чином, оскільки судова повістка про виклик було доставлена 17.12.2019р. на адресу  до Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква у Київській області за місцем служби відповідача по справі, який є службовою особою, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач про дату, час та розгляд справи був повідомлений заздалегідь та належним чином та мав достатньо часу для направлення до суду першої інстанції відзиву, та доданих до нього доказів в підтвердження правомірності прийнятого рішення, як засобами поштового зв`язку так і на електронну адресу суду першої інстанції.
Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги фотознімки та відеозапис, долучений до апеляційної скарги на DVD-диску, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому ч. 4 ст. 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відеозапис, долучений відповідачем до апеляційної скарги в якості доказу не був поданий до суду першої інстанції та, відповідно, ним не досліджувався, а скаржником не доведено, що він подавав зазначений DVD-диск до суду першої інстанції.
Таким чином, в порушення вимог ч. 4 ст. 308 КАС України відповідачем не доведено неможливості подання відеозапису з приладу TruCAM  та відповідного фотознімку до суду першої інстанції, а тому зазначені докази не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Відповідач, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.
Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.
У позовній заяві ОСОБА_1 факт вчинення порушення ПДР не визнає. Зазначає, що фото чи відеофіксацію начебто вчиненого правопорушення інспектор йому надавати відмовився. 
Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.
В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач 30 липня 2019 року о 09 год 49 хв. в Донецькій обл., м. Маріуполь, вул. Набережна, 1 водій ОСОБА_1 керуючи т/з CHEVROLET CARTIVA рухався зі швидкістю 74 км/ год. в населеному пункті та перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17, від 28.08.2019р. по справі № 152/976/17.
Колегія суддів зазначає, що лише фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. 
Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо непідтвердженості факту порушення позивачем Правил дорожнього руху.
Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є не обґрунтованим.
Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду, Кагарлицького районного суду,  Харківського апеляційного адміністративного суду є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішенням, які є обов`язковими до виконання, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.
Крім того, посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Верховного суду від 12.03.2018р. по справі № 751/6165/ колегія суддів до уваги не приймає.
Дане рішення Верховного суду не стосується випадків коли відсутні докази вчинення самого правопорушення, а стосуються лише процедурних питань, а в даному випадку підставою прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанції є відсутність доказів вчинення правопорушення. 
Інші доводи сторін по справі, щодо порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, позбавлення можливості скористатися послугами адвоката, з урахуванням відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, колегія суддів зазначає наступне.
Апеляційна скарга доводів з приводу не правомірності прийняття судом першої інстанції рішення в частині відмови в задоволенні позову не містить, а позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020 року по справі № 263/11507/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.М. Григоров	
Судді	   	З.Г. Подобайло    Г.Є. Бершов