Дата документу 05.05.2020 Справа № 321/1566/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 травня 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №321/1566/18
Провадження №22-ц/807/1313/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року в складі судді Кравченко Н.О. в справі за позовом ОСОБА_1 до Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування запису про накладення заборони та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження у вигляді арешту всього майна,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Михайлівського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа – відділ Реєстрації виконавчого комітету Михайлівської селищної ради, про скасування запису про накладення заборони та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження у вигляді арешту всього майна.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.07.2018 позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Михайлівської селищної ради для проведення реєстрації речового права, а саме, права оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером 2323355100:56: НОМЕР_1 0002, проте отримав рішення про відмову від 09 липня 2018 року за №41958143 у зв`язку з наявним обтяженням речових прав на нерухоме майно. 
Обтяження на нерухоме майно накладено на підставі постанови 8699/07 державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби від 20.11.2003 року на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року, яким з позивача було стягнуто матеріальну та моральну шкоду. 
Позивач зазначав, що 24.12.2004 року сплатив суму за рішенням суду повністю, після чого виконавче провадження було закрито, але накладений арешт не знято. 
На звернення ОСОБА_1 до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби з заявою від 12.07.2018 року про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна, позивача було повідомлено, що виконавчого провадження на даний час не має, в реєстрі дійсно перебуває обтяження під № 2143511 та № 2143522, зареєстровані 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М.. Однак, так як під час моніторингу Спеціального Розділу автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про зареєстровані відносно позивача виконавчі провадження відсутні, зняти арешт виконавчою службою неможливо. 
Згідно із листом приватного нотаріуса Ворожбянової Л.М. від 30.08.2018 року, документи, на підставі яких було зареєстровано арешти за № 2143511 та № 2143522 згідно постанови № 8699/07 Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби від 20.11.2003 року, знищено шляхом спалення у зв`язку з закінчення строку зберігання документів.
Таким чином, зняти арешт у позасудовому порядку неможливо через відсутність у приватного нотаріуса та в органах державної виконавчої служби матеріалів відповідного провадження, в якому здійснено накладення арешту.
Посилаючись на вказані обставини просив суд: скасувати заборону на відчуження всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , що накладено на підставі постанови Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за №8699/07 від 20.11.2003; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційні номера обтяжень: №2143511, зареєстроване 01.07.2005 приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М., на підставі постанови, 8699/07, 20.11.2003 року, Михайлівського райвідділу державної виконавчої служби, об`єкт обтяження, інше, все майно, склад, ціле – за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 ; № НОМЕР_2 , зареєстроване 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М., на підставі постанови, 8699/07, 20.11.2003 року, Михайлівського райвідділу державної виконавчої служби, об`єкт обтяження, невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_1 ..

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року залучено у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутні підстави для перебування належного йому майна під арештом, оскільки виконавчі провадження, за якими накладено арешти на майно, на даний час знищені. Відсутність незавершеного виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладного арешту. В свою чергу, факт відсутності відповідної реєстрації з 2006 року свідчить тільки про те, що на час створення Спеціального Розділу автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження відповідно до постанови №8699/07 від 20.11.2003 року про арешт майна, було закінчено і знищено.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Від Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника .

Представник Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. Причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв або клопотань від них до суду не надходило ( а.с.181- 184).
       Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено судом, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №41958143 від 09.07.2018 відмовлено у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки, на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2323355100:56:004:0002 за ОСОБА_1 , оскільки державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно (а.с.5).

Листом Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №6339/5 від 16.07.2018, повідомлено, що під час моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що у зазначеному реєстрі дійсно перебуває обтяження під реєстраційним номером 2143511, який було зареєстровано 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. на підставі постанови № 8699/07 від 20.11.2003 року про арешт майна. Під час моніторингу Спеціального розділу автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що відомості про зареєстровані виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні, тому встановити підстави для зняття арешту з нерухомого майна й зняти арешт, неможливо (а.с.6).

Приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М. повідомлено, що документи, на підставі яких було зареєстровано арешти № 2143511, 2143522 згідно постанови №8699/07 Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Запорізької області від 20 листопада 2003 року, знищено шляхом спалення у зв`язку із закінченням строку зберігання документів (лист №1157/01-16 від 30.08.2018) (а.с.7).

Згідно із Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.08.2018 року, приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. зареєстровано 01.07.2005 року арешт за №2143511 на підставі постанови 8699/07 від 20.11.2003 року, об`єкт обтяження: інше, все майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно із Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.08.2018 року, приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. зареєстровано 01.07.2005 року арешт за №2143522 на підставі постанови 8699/07 від 20.11.2003 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_1 (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року в справі №2-847/2003 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди стягнуто з ОСОБА_1 на користь: ОСОБА_2 628,41 грн матеріальної шкоди та 2000 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 25 299,11 грн матеріальної шкоди та 1500 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 586,17 грн матеріальної шкоди та 1 000 грн моральної шкоди; провадження по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення вартості пошкодженого в результаті ДТП одягу закрито в зв`язку з відмовою позивачів від позову; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 310,13 грн державного мита; після відшкодування в повній сумі матеріальної шкоди за ушкодження автомобіля в сумі 24 340 грн автомобіль «Опель Вектра», державний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_3 передати у власність ОСОБА_1 (а.с.38,93).

На виконання вказаного рішення було видано виконавчі листи №2-847 про стягнення з ОСОБА_1 : 
на користь ОСОБА_2 628,41 грн матеріальної шкоди та 2000 грн моральної шкоди, який згідно із відміткою судового виконавця було виконано, що також підтверджується копією постанови №43/09 від 30.12.2004 про закінчення виконавчого провадження (а.с.31,34);
на користь держави 310,13 грн державного мита, який згідно із відміткою судового виконавця було виконано 10.11.2003, що також підтверджується копією постанови №608 від 10.11.2003 про закінчення виконавчого провадження (а.с.36,37);

Також з копії супровідного листа Яготинського районного суду Киїської області вбачається, що судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 299,11 грн матеріальної шкоди та 1500 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_4 586,17 грн матеріальної шкоди та 1 000 грн моральної шкоди (а.с.33,94,95).

В матеріалах справи міститься копія акту опису й арешту майна серія НОМЕР_4 , зробленого з оригіналу серія НОМЕР_5 , від 19.04.2004 року, згідно із яким при примусовому виконанні виконавчого листа 2-847, виданого 29.09.2003 Яготинським районним судом про стягнення суми боргу 2 628,41 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ; 26 799,11 грн на користь ОСОБА_3 ; 1 586,17 на користь ОСОБА_4 , проведено опис майна, що належить боржнику, та накладено арешт на Ѕ частину будинку АДРЕСА_3 на 7,95, рік постройки 1979 (а.с.21-22).

Відомості про виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року в справі №2-847/2003 ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, рішення суду в цивільній справі, яке набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів про виконання судового рішення, на підставі якого було накладено арешт на майно позивача, а також таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За вказаних умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивачем не доведено належними та достатніми доказами реальне виконання ним судового рішення, на підставі якого на майно позивача було накладено обтяження.

Вбачається, що в матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанову 8699/07 від 20.11.2003 про накладення арешту, зокрема, щодо виконання виданих Яготинським районним судом Київської області виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 26 799,11 грн та на користь ОСОБА_4 1 586,17 грн, завершено, як і відсутні докази добровільного виконання ОСОБА_1 рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року в цій частині.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій при вирішенні даного спору норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції достатньо в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 

Висновки суду першої інстанції обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Підстави для розподілу судових витрат згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України відсутні.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 травня 2020 року.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                          О.М. Кримська 

Судді:                                                          М.С. Гончар

                                                        І.В. Кочеткова