Постанова
Іменем  України 
 
20 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 442/6356/16
провадження № 61-38043св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М. від 08 травня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                 ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності та земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку в натурі.
 
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 51/100 ідеальної частини будинковолодіння АДРЕСА_1 . Інша 49/100 ідеальних частин цього будинковолодіння належить                           ОСОБА_3 . Вказаний житловий будинок з належними до нього господарськими прибудовами розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,1184 га, що належить їй та відповідачу на праві спільної власності відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 08 листопада 2005 року. 
 
Посилаючись на те, що добровільно з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування та розпорядження вказаним майном, що перебуває у їх спільній частковій власності, просила провести поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку, з урахуванням належних їм ідеальних часток у спільній часткові власності за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 197/09 у цивільній справі  № 2-119/2009. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від             21 березня 2017 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач вже зверталася до суду з позовом до відповідача про поділ спірної земельної ділянки за варіантом експертизи від 09 липня                    2007 року, що закріплена за житловим будинком АДРЕСА_1 , у задоволенні якого рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 листопада                   2017 року було відмовлено, а рішенням цього ж суду від 01 березня                          2010 року було визначено порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами за другим варіантом судової будівельної-технічної експертизи № 197/09, то відповідно до статті 223 ЦПК України після набрання  рішення суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову   заявляти   в суді ту саму   позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі   встановлені   судом факти і правовідносини, а відтак суд вважає, що заявлений позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 08 травня                        2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року  скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
 
Здійснено поділ будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
 
Виділено ОСОБА_1 в натурі належну їй 51/100 ідеальну частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та 51/100 частини земельної ділянки з кадастровим № 4621284800:01:005:0136 площею 0,1184 га, яка призначена для обслуговування цього будинковолодіння, передавши при цьому у її особисту власність за рахунок такого розподілу:
- приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеного літ. «А-ІІ»:                  коридор-сходову, позначений літ. «1-1» площею 10,4 кв. м, кухню                  літ. «1-2» площею 10,3 кв. м, кімнату літ. «1-3» площею 14,6 кв. м, кімнату літ. «1-4» площею 18,9 кв. м, санвузол літ. «1-5» площею 3,6 кв. м, коридор літ. «1-6» площею 3,6 кв. м, у мансардному приміщенні: коридор літ. «1-7» площею 4,0 кв. м, кладова літ. «1-8» площею 5,0 кв. м, кімната літ. «1-9» площею 13,9 кв. м, підвал літ. «І» площею 2,5 кв. м, підвал                літ. «ІІ» площею 9,3 кв. м та підвал літ. «ІІІ» площею 10,9 кв. м, що становить разом по житловому будинку «А-ІІ» 107 кв. м загальної площі, з яких житлова площа становить 47,40 кв. м;
- сарай, позначений літ. «Б» площею 16 кв. м; вбиральню, позначену               літ. «Г» площею 1,3 кв. м. Ѕ металевого огородження будинковолодіння та
- земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 604 кв. м із розташованими на ній будівлями і спорудами, (поч. т.1) за ходом годинникової стрілки літ. 1, 8, 9, 18, 17, 16, 15, 19, 20, 21, 4, 3, 2, 1 з відповідними відстанями між точками 12,56 м. п.; 10,34 м. п; 3,56 м. п; 25 м. п; 1,37 м. п; 15,80 м. п;               7,81 м. п; 30,30 м. п; 4,36 м. п; 32,35 м. п; 2,73 м. п; 8,04 м. п; 0,94 м. п, позначено на плані додатку № 3 до висновку № 197/09 судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-922/08 від                  23 березня 2009 року судового експерта Ляша І. І. (свідоцтво № 680).
 
Виділено ОСОБА_3 в натурі належні йому 49/100 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 та 49/100 частини земельної ділянки з кадастровим № 4621284800:01:005:0136 площею 0,1184 га, яка призначена для обслуговування цього будинковолодіння, передавши при цьому у його особисту власність за рахунок такого розподілу:
- приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеного літ. «А-ІІ»: коридор, позначений літ. «2-1» площею 3,6 кв. м, кладову літ. «2-2» площею                   3,7 кв. м, кімнату літ. «2-3» площею 18,4 кв. м, кімнату літ. «2-4» площею 15,0 кв. м, кухню літ. «2-5» площею 10,00 кв. м, коридор літ. «2-6» площею 10,40 кв. м, у мансардному приміщенні: коридор літ. «2-7» площею                  4,0 кв. м, кладова літ. «2-8» площею 5,0 кв. м, кімната літ. «2-9» площею 14,20 кв. м, підвал літ. «ІV» площею 10,8 кв. м, підвал літ. «V» площею             9,3 кв. м, що становить разом по житловому будинку «А-ІІ» 104,40 кв. м загальної площі, з яких житлова площа становить 47,10 кв. м;
- сарай, позначений літ. «В» площею 20,90 кв. м; вбиральню, позначену літ. «Д» площею 1,3 кв. м, Ѕ металевого огородження будинковолодіння та
- земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 289 кв. м із розташованими на ній будівлями і спорудами, (поч. т.1) за ходом годинникової стрілки                     літ. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 19, 1 з відповідними відстанями між точками                    0,94 м. п; 8,04 м. п; 2,73 м. п; 18,14 м. п; 6,02 м. п; 24,24 м. п та земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 291 кв. м з розташованими на ній будівлями і спорудами (поч. т.9) за ходом годинникової стрілки літ. 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 9 з відстанями між точками 1,65 м. п; 2,80 м. п; 2,50 м. п; 2,72 м. п; 38,28 м. п; 6,19 м. п; 15,80 м. п; 1,37 м. п; 25,00 м. п; 3,56 м. п, що позначені на плані додатку № 3 до висновку № 197/09 судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-922/08 від                      23 березня 2009 року судового експерта Ляша І. І.  (свідоцтво № 680).
 
Кожній із сторін користуватись частиною приміщень горища, що розташована над приміщеннями, що виділені кожній із них на першому поверсі будинку.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що  обраний позивачем спосіб реального поділу будинковолодіння та земельної ділянки, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, жодних прав чи інтересів відповідача чи інтересів інших осіб при здійсненні такого розподілу за запропонованим варіантом порушено не буде, а навпаки буде захищено інтереси позивача при збереженні сатисфакції сторони відповідача з вирішенням тривалого конфлікту між сторонами, який вони самостійно вирішити не в змозі протягом тривалого часу.Здійснюючи розподіл спірної земельної ділянки в натурі, суд виходив із рекомендацій, викладених у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 березня 2009 року № 197/09 у цивільній справі № 2-922/08, оскільки на думку суду вирішення спору у такий спосіб найбільш враховуватиме інтереси сторін, відповідає їх ідеальним частинам та є найбільш наближеним до встановленого між співвласниками реального порядку користування спірним майном та не потребує будь-яких додаткових переобладнань чи перепланувань. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у 2007 році позивач вже звертався до суду з позовом до відповідача про поділ спірної земельної ділянки за варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 09 липня 2007 року, у задоволенні якого рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2007 року у справі № 22-2680-2007 відмовлено за безпідставністю. Посилання суду на чинне рішення апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2010 року у справі № 22ц-130/2010, яким визначено між сторонами порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до належних часток у спірному житловому будинку є безпідставним, оскільки суд не врахував, що сторони є співвласниками саме квартир АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 , а не частин будинку. Після проведення відповідних перепланувань у належній позивачу квартирі ідеальні частки сторін змінилися, тому встановлений судом у справі                                  №  22ц-130/2010   порядок користування спірною земельної ділянкою, на який орієнтувався суд апеляційної інстанції, не відповідає ідеальним часткам сторін. Тому обраний позивачем спосіб реального поділу спірного будинку та земельної ділянки порушує права та законні інтереси  відповідача на належне користування та розпорядження належним йому майном.  
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятої у справі постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 
 
Узагальнені доводи додаткових пояснень на касаційну скаргу
 
У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, у яких заявник зазначив, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що вони є співвласниками спірного житлового будинку, а не квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , на кожну з яких були видані окремі технічні паспорти. Здійснений судом розподіл спірної земельної ділянки порушує права відповідача на користування належною йому частиною земельної ділянки та доступу до неї, оскільки ширина заїзду становить 2,32 м, тоді як згідно  норм ДБН має бути не менша за 3.0 м.   
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                    19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу № 442/6356/16-ц з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Зупинено виконання постанови апеляційного суду Львівської області від  08 травня 2018 року до закінчення касаційного провадження.  
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                  07 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.                   
                
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 51/100 ідеальної частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 1993 року № 2-2288, укладеного з Дрогобицьким держлісгоспом.
ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить                            49/100 ідеальної частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 1993 року № 2-2290, укладеного з Дрогобицьким держлісгоспом.
 
Вказаний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,1184 га, яка на праві спільної власності належить  ОСОБА_1 та ОСОБА_3  на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серія                                    ЯА № 869735 від 08 листопада 2005 року. 
 
 Фактично між свівласниками будинку склався порядок користування ним, відповідно до якого ОСОБА_1 використовує належні їй приміщення житлового будинку    АДРЕСА_1 , позначеного літ. «А-ІІ», а також сарай, позначений літ. «Б» площею 16 кв. м; вбиральню, позначену літ. «Г» площею 1,3 кв. м.
 
ОСОБА_3 використовує приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеного літ. «А-ІІ», а також  сарай, позначений літ. «В» площею            20,90 кв. м.; вбиральню, позначену літ. «Д» площею 1,3 кв. м.
 
Пропорційно позивач використовує 50,63 % будинку при практично рівних частках житлових приміщень, а також менший за площею сарай та аналогічну за площею вбиральню, а відповідач відповідно використовує приміщення будинку у відсотковому відношенні 49,38%.
 
Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 09 липня                2007 року № 90/07, проведеної у цивільній справі № 2-3850/06, запропоновано можливий варіант розподілу спірної земельної ділянки між її співвласниками з урахуванням ідеальних часток сторін                     (51/100 і 49/100). 
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                    08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
 
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга                   статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).
 
При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні               статті 181 ЦК України.
 
Системний аналіз статей 181, 183, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено відокремлений об`єкт нерухомого майна, який за розміром відповідатиме розміру частки співвласника у праві власності.
 
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція № 55).
 
Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
 
Вирішуючи спір по суті та здійснюючи поділ спірного будинковолодіння в натурі, суд апеляційної інстанції виходив із встановленого між співвласниками фактичного порядку користування будинком,  установивши перелік житлових приміщень та господарських прибудов у будинковолодінні   АДРЕСА_1 , якими фактично користується кожен із співвласників.
 
У той же час, суд апеляційної інстанції не врахував, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
 
У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо наявності технічної можливості виділення кожному із співвласників частини будинку у відповідності до розміру їх ідеальних часток та без проведення відповідних перепланувань.
 
Дані інвентаризаційної справи та висновки КП ЛОР «Дрогобицьек МБТІ та ЕО» щодо технічної можливості поділу спірного будинковолодіння, які містяться в матеріалах справи, ґрунтуються виключно на фактичному користуванні кожним із співвласників належним їм майном.
 
У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази чи відповідає поділ будинку в натурі за встановленим між співвласниками порядком користування спірним майном чинним будівельним нормам, чи передбачає він можливість створення окремих самостійних об`єктів нерухомого майна із самостійним окремим виходом та окремою системою життєзабезпечення.
 
Для вирішення вказаних питань необхідні знання в галузі будівництва з метою встановлення можливості такого поділу спірного будинковолодіння в натурі з урахуванням ДБН та правил, які віднесені до компетенції будівельно-технічної експертизи, питання про можливість проведення якої в указаній справі судом не вирішувалося.
 
За відсутності встановлення зазначених обставин, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для здійснення реального поділу спірного будинковолодіння в натурі за обраним позивачем варіантом  є передчасними.
 
Оскільки поділ в натурі земельної ділянки між співвласниками пов`язаний із поділом будинку в натурі, рішення апеляційного суду і в зазначеній частині також підлягає скасуванню. 
 
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року скасувати, справу  направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                              М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                         С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                    А. Ю. Зайцев 
                                         
                                                                                                    Є. В. Коротенко
 
                                                                                                    В. М. Коротун