ПОСТАНОВА
Іменем України

23 березня 2020 року 
Київ
справа №826/15796/16
адміністративне провадження №К/9901/16883/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Гусак  М.  Б., судді - Олендер І. Я., Усенко Є. А., здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 лютого 2019 року (суддя - Вєкуа Н.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від  23 травня 2019  року (судді - Кузьменко В.В., Василенко Я.М., Шурко О.І.)  у справі №  826/15796/16 за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «МД Євротрейд» до Київської міської митниці ДФС  про визнання протиправними та скасування рішень, 
УСТАНОВИЛА:
У жовтні 2016 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «МД Євротрейд» (далі - Товариство) з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - Митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 24 червня 2016 року № 100250001/2016/000035/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24 червня 2016 року № 100250001/2016/00076.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що під час митного оформлення товару ним був наданий повний пакет документів, що підтверджував заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а тому спірне рішення та картка відмови є протиправними.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 лютого 2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  23 травня 2019  року, позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом, в свою чергу, не надано належного обґрунтування причин їх неврахування. 
Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, Митниця звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Касаційну скаргу мотивовано тим, що документи, подані позивачем для підтвердження митної вартості товару, містили розбіжності та не підтверджували числові значення складових такої митної вартості. Зокрема, прайс-лист щодо ціни на імпортований товар складено пізніше ніж було виписано інвойс на такий товар; позивачем не надано платіжні документи щодо сплати вартості відповідних транспортних послуг, а також не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Також не надано договір про надання послуг з перевезення, на якій міститься посилання в акті виконаних робіт та відповідному інвойсі. Крім цього, відповідач вказав на те, що в інвойсі щодо ціни за імпортований товар не зазначено про розрахунок частинами, як про це вказано у відповідному договорі.   
Ухвалою Верховного Суду від 1 липня 2019 року відкрито касаційне провадження.
Позивач відзив на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає її розгляду.      
Переглянувши оскаржувані рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої, третьої  статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають повною мірою.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 5 квітня 2016 року між LAIWU BETHEL FOOD CO., LTD (Китай) (за контрактом - продавець) та позивачем (за контрактом - покупець) було укладено контракт № 05/04, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та продати покупцю товар (імбир маринований) у кількості, асортименті та за ціною у відповідності до інвойсів щодо кожної конкретної поставки.
З метою митного оформлення товару 24 червня 2016 року позивачем подано електронну митну декларацію. Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Разом з митною декларацією декларантом надано міжнародну товарно-транспортну накладну від 22 червня 2016 року № 4717; коносамент від 11 травня 2016 року № QNDLEG1605018; банківські платіжні документи про сплату імпортованого товару від 11 квітня 2016 року № 58 та від 2 червня 2016 року № 76; довідку перевізника, що підтверджує вартість послуг з перевезення товару від 24 червня 2016 року; рахунок-фактуру (інвойс) на імпортований товар від 5 квітня 2016 року № BTLMD1601; пакувальний лист від 5 квітня 2016 року № BTLMD1601; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 5 квітня 2016 року № 05/04; договір про надання послуг митного брокера від 15 листопада 2014 року № 70,  договір транспортного експедирування від 3 березня 2015 року № ФТП/46М, інформація про  позитивні  результати  здійснення санітарно-епідемілогічного та радіологічного контролю товару від 22 червня 2016 року № 2730, сертифікат про походження товару форми А від 5 травня 2016 року № G163721002950027. 
За наслідками опрацювання даних у Митниці виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості товарів та декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунок-фактура (акт виконаних робіт/наданих послуг) та банківські платіжні документи, що стосуються сплати вартості транспортних послуг імпортованого товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про перевезення оцінюваних товарів; каталоги, прайс-листи виробника товару; виписки з бухгалтерської документації; копія митної декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, інформацію біржових організацій про вартість товару чи сировини; інші документи для підтвердження мінної вартості товару (за бажанням декларанта).
На вимогу контролюючого органу позивачем було подано документи, що містять відомості про перевезення вантажу, прайс-листи, каталоги, прейскуранти виробника товару.
Київською міською митницею прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів. Вартість за одиницю з 0,46 доларів за кг була скоригована відповідачем до 1,35 дол за кг. Тобто, митна вартість товару, що була розрахована декларантом - 9695,02 доларів за 21000 кг імбиря, відповідачем скорегована до 28350 доларів із застосуванням шостого (резервного) методу. Рішення мотивоване тим, що прайс-лист щодо ціни на імпортований товар складено пізніше ніж було виписано інвойс на такий товар; позивачем не надано платіжні документи щодо сплати вартості відповідних транспортних послуг, а також не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Також не надано договір про надання послуг з перевезення, на якій міститься посилання в акті виконаних робіт та відповідному інвойсі. Крім цього, відповідач вказав на те, що в інвойсі щодо ціни за імпортований товар не зазначено про розрахунок частинами, як про це вказано у відповідному договорі.   
Відповідачем відмовлено у митному оформленні МД, а також прийнято спірну картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Не погоджуючись з таким рішенням митниці, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить з такого. 
Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 МК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
З огляду на те, що позивачем до митного органу на підтвердження фактично здійсненої оплати за імпортований товар надано платіжні доручення (а. с. 27-28), розмір сплаченої суми в яких відповідає сумі, вказаній у відповідному інвойсі (а. с. 23), суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги прайс-лист щодо ціни на імпортований товар. Прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною другою статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар у розмірі  8  700 доларів США підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом. 
Висновок спеціалізованих експертних організацій про якісні та вартісні характеристики товарів також не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, відповідно, його неподання декларантом не може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів.   
Щодо посилання відповідача у спірному рішенні та касаційній скарзі на ненадання позивачем платіжних документів щодо сплати вартості відповідних транспортних послуг та договору про надання послуг з перевезення від 7 липня 2015 року № FTP/6N, треба зазначити таке.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем до митного органу було надано, поміж іншого, договір транспортного експедирування від 3 березня 2015 року № ФТП/46М, укладений із експедитором - товариством з обмеженою відповідальністю «ФТП» (а. с. 31), інвойс та акт виконаних робіт між указаним експедитором та експедитором 2 - резидентом Китайської Народною Республіки про виконання транспортно-експедиційних послуг (міжнародних морських перевезень) на суму 985 доларів США, в яких сторони посилалися на укладений між ними контракт від 7 липня 2015 року № FTP/6N (а. с. 92-93). Крім цього позивачем митному органу було надано довідку, видану товариством з обмеженою відповідальністю «ФТП» про понесені ним за межами митної території України транспортні витрати на перевезення вантажу згідно з наданим позивачем до митного органу коносаменту, які склали 24  758,98 грн (а. с. 76). 
Вказану суму витрат на транспортування позивач при визначенні митної вартості товару додав до ціни, що була ним фактично сплачена за вказаний товар, що не оспорюється відповідачем (а. с. 16).
При цьому, відсутність фактичної оплати позивачем за надані йому експедитором транспортні послуги під час подання митної декларації, що зумовило ненадання митному органу відповідного платіжного документа, саме по собі не може свідчити про недоведеність заявленої митної вартості імпортованого товару.    
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Натомість відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору, з огляду на що наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Посилання відповідача у касаційній скарзі на ненадання судами попередніх інстанцій оцінки розбіжностям між копіями прайс-листа та пакувального листа, наданих позивачем до митного органу та до суду, є не обґрунтованими, враховуючи те, що роль суду при дослідженні всіх обставин у справі зумовлена принципом їх офіційного з`ясування з урахуванням положень статті 9 КАС України, відповідно до якого адміністративний суд має з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані документи не мали правового значення для встановлення судами наявності або відсутності оспорюваних обставин.
Відповідно до приписів статті 57 МК України щодо методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод - за ціною договору (вартість операції); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційний суд, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального права та діяв у відповідності з процесуальними нормами КАС України. 

Відповідно до частин першої та другої  статті 341 КАС України  (тут і далі - в редакції, яка діяла на дату подачі касаційної скарги) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від  23 травня 2019  року - без змін.
2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М. Б. Гусак
Судді                                                                                                    І. Я. Олендер 
                                                                                                                       Є. А. Усенко