Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 766/8686/16-ц
провадження № 61-46217св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2018 року у складі судді Гаврилова Д. В. та на постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2018 року у складі суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Сапфір-1»,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                         ОСОБА_2 , треті особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Сапфір-1» (далі - ТОВ «Сапфір-1») про витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Зазначав, що він є власником нерухомого майна, що складається з нежитлової будівлі (виробничий цех літ. «А», виробничий цех літ. «Б», склад-битовка літ. «В», склад-сушарка літ. «Г», котельня літ. «Д», склад літ. «Ж», сторожка літ. «З», навіс літ. «І», теплиця літ. «К», гараж літ. «Е», ворота № 1,2,3, огорожа № 7, огорожа № 4, навіс літ. «Л», огорожа № 5, огорожа № 6) та земельної ділянки, загальною площею 0,8543 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яке 26 грудня 2006 року було передано ним в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору.
17 липня 2013 року згідно акта про реалізацію арештованого нерухомого майна вищезазначене майно було продано з прилюдних торгів Гусаку В. Г. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 15 серпня 2013 року визнано дії державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Херсонській області Третьякова С. Ю. щодо  передачі нерухомого майна, належного йому, на прилюдні торги для реалізації неправомірними. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2014 року визнано недійсними результати вказаних прилюдних торгів та визнано недійсним акт державної виконавчої служби про реалізацію вказаного майна.
В подальшому вказане майно неодноразово відчужувалось шляхом укладання цивільних правочинів та в результаті 30 березня 2015 року перейшло у власність ОСОБА_2 , який 21 жовтня 2015 року на підставі договору позики та іпотеки передав це майно в іпотеку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач зазначав, що майно незаконно знаходиться у володінні ОСОБА_2 , що порушує його права як власника нерухомого майна.
ОСОБА_1 просив суд витребувати у відповідача належне йому майно, а саме: нежитлові будівлі та земельну ділянку, загальною площею 0,8543 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та передати йому.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня                2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів наявність спірного майна у володінні відповідача, тобто тотожного тому, яке належало позивачу; позивач не довів неправомірність володіння відповідачем спірним майном, спірне майно не може бути витребувано на підставі статті 388 ЦК України, оскільки воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2014 року встановлено факт порушення порядку реалізації нерухомого майна на торгах, проведених з порушенням статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статей 43, 45, 47 Закону України «Про іпотеку», статті 572 ЦК України, поза межами виконавчого провадження із звернення стягнення на предмет іпотеки, та пунктів 3.2, 3.6, 3.8. 3.10 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів, що стало підставою для визнання вказаного правочину недійсним. При цьому порушень з боку переможця прилюдних торгів при проведенні торгів судом не встановлено, право власності у встановленому порядку було зареєстровано за ОСОБА_5 , а, отже,продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку встановленого для виконання судових рішень, допущених іншими особами, не змінює статусу особи, що придбала майно з прилюдних торгів. Таким чином, доводи апеляційної скарги  ОСОБА_6 про те, що правовим наслідком скасування правочину - результатів торгів, є недійсність переходу права власності, належного позивачу нерухомого майна до інших осіб, і те, що після визнання торгів недійсними державний виконавець і торгівельна організація не мають права на відчуження цього майна, підлягають відхиленню, оскільки порушень з боку переможця торгів - ОСОБА_5 при проведенні торгів судом не встановлено, позивачем не доведено, судом також не встановлено недобросовісність набуття ОСОБА_5 права власності на спірне майно. Уразі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, майно повертається не боржнику, а організатору торгів для проведення повторної організації і проведення торгів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що майно вибуло з його володіння поза його волею - державний виконавець звернув стягнення на іпотечне майно на користь особи не іпотекодержателя з порушенням порядку передачі майна на реалізацію. У подальшому майно неодноразово відчужувалося на користь третіх осіб. Спірне майно не продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки судовим рішенням встановлено протиправність передачі цього майна на реалізацію, вимоги стягувача у виконавчому провадженні не можуть бути задоволені за рахунок обтяженого іпотекою майна. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи з Херсонського міського суду Херсноської області. 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів. 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Фактичні обставини, встановлені судами 
Суди установили, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2008 року у справі № 2-10/2008 року розірвано договір підряду від 17 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_7 і ФОП ОСОБА_1 , стягнуто із ФОП ОСОБА_1 на користь                           ОСОБА_7 збитки в сумі 289 667 грн, 10 тис. грн моральної шкоди,                            1 568 грн витрат на проведення експертиз, 10 тис. грн витрат на оплату послуг адвоката, 30 грн витрат на ІТЗ. В решті позову відмовлено.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Херсонській області від 20 лютого 2013 року прийнято до виконання виконавче провадження № 18413001 з примусового виконання виконавчого листа № 2-10 від 13 лютого 2009 року, виданого Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з                             ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі                     289 667 грн.
В межах зазначеного виконавчого провадження 30 червня 2011 року державним виконавцем описано та арештовано належне ФОП ОСОБА_1 майно: деревообробні станки у кількості 19 одиниць, комплекс нежитлових будівель і споруд загальною площею 1 773,3 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,8543 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому державним виконавцем вчинялись дії щодо визначення вартості арештованого нерухомого майна та до управління ДВС ГУЮ у Херсонській області передано заявку на реалізацію цього майна.
17 липня 2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації комплексу нежитлових будівель і споруд загальною площею 1 773,3 кв. м та земельної ділянки загальною площею 0,8543 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідками яких ПП «Нива-В.Ш.» складено протокол                              № 2213201 від 17 липня 2013 року щодо проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ФОП ОСОБА_1 , згідно якого переможцем торгів визначено ОСОБА_5 , яким придбано майно за ціною 1 021 597 грн.
На підставі зазначеного протоколу начальником Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Херсонській області 23 липня 2013 року складено акт про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів.
ФОП ОСОБА_1 не погодився з результатами проведених прилюдних торгів та з укладеним договором купівлі-продажу і оскаржив їх в судовому порядку.
Рішенням господарського суду Херсонської області від 01 березня 2013 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09 грудня                         2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02 березня 2015 року, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсними результати прилюдних торгів від 17 липня                    2013 року філією 22 ПП «Нива-В.Ш.», оформлені протоколом № 2213201, з реалізації арештованого нерухомого майна, належного ФОП ОСОБА_1 , та визнано недійсним акт від 23 липня 2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів.
На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 відчужив вказане спірне нерухоме майно ОСОБА_8 , який в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2014 року відчужив його ОСОБА_9 , після чого власником майна за договором позики та іпотеки від 30 березня                   2015 року став ОСОБА_2 , який передав 21 жовтня 2015 року майно в іпотеку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до договору іпотеки від 26 грудня 2006 року за №02-23-Ф061054П-2135, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_1 , вищевказане спірне нерухоме майно є об`єктом іпотеки. Вказаний іпотечний договір було укладено для забезпечення належного виконання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф061054П від 26 грудня 2006 року, укладеного між цими сторонами.
Відповідно до договору № 271016-К від 27 жовтня 2016 року про відступлення права вимоги за договором кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» відступив право вимоги за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф061054П                        від 26 грудня 2006 року ТОВ «Фінансова компанія «Адамант», яке в свою чергу за договором від 28 жовтня 2016 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Сапфір-1».
Главою 29 ЦК України передбачено цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.
Одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння. Згідно зі  статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами наведеної норми, саме позивач повинен довести в суді незаконність володіння відповідачем майном, що є предметом позову, а саме: право власності (чи інше суб`єктивне право титульного володільця) на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів, які підлягали примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, були визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV) у відповідній редакції. 
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (частина перша статті 52 Закону № 606-XIV).
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (частина п`ята статті 52 Закону № 606-XIV).
Суди установили, що арешт на комплекс нежитлових будівель і споруд загальною площею 1 773,3 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,8543 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , накладено в межах виконавчого провадження № 18413001 з примусового виконання виконавчого листа № 2-10 від 13 лютого 2009 року, виданого Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з                             ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі                     289 667 грн.
При цьому вказане майно обтяжене іпотекою відповідно до договору                               від 26 грудня 2006 року за №02-23-Ф061054П-2135, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_1 . Вказаний іпотечний договір укладено для забезпечення належного виконання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № Ф061054П від 26 грудня 2006 року, укладеного між цими сторонами.
 
Таким чином, державний виконавець звернув стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем (іпотекодавцем). 
 
Звернення стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 54 Закону № 606-XIV, за змістом якої звернення   стягнення   на   заставлене  майно  в  порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
 
Для   задоволення   вимог стягувачів, які не  є заставодержателями,  стягнення  на  заставлене майно боржника можебути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення  судом  рішення  про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 
 
Про  звернення   стягнення   на   заставлене   майно   для задоволення   вимог   стягувачів,  які  не  є  заставодержателями, державний  виконавець  повідомляє  заставодержателю   не   пізніше наступного  дня  після  накладення  арешту  на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює  заставодержателю  право  на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. 
 
Реалізація  заставленого  майна  здійснюється  в  порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна,  здійснюються  утримання,  передбачені  статтею  43   цього Закону,  після  чого  кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя.  У разі якщо заставодержатель не є стягувачем  у виконавчому  провадженні,  йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене  майно.  У  разі  задоволення  в повному    обсязі    вимог    заставодержателя    залишок   коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. 
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09 грудня                         2014 року встановлено, що торги з реалізації майна ФОП ОСОБА_10  проведено з порушенням статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статей 43, 45, 47 Закону України «Про іпотеку», статті 572 ЦК України, поза межами виконавчого провадження із звернення стягнення на предмет іпотеки, та пунктів 3.2, 3.6, 3.8. 3.10 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів. Зокрема, державний виконавець не повідомляв ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями шляхом проведення прилюдних торгів. При цьому в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження наявності підстав для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, оскільки з матеріалів справи не вбачається ані виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, ані наявності другого випадку, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, оскільки вартість предмета застави не узгоджена з боржником та банком. Згідно наданих банком документів, заборгованість ФОП    ОСОБА_1 перед банком не погашена повністю внаслідок відчуження предмета застави на прилюдних торгах, що є порушенням статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статті 572 ЦК України. Крім того,ринкова вартість майна станом на 31 травня 2013 року менша більш, ніж в 4 рази, вартості майна станом на                             28 липня 2011 року, тому з огляду на заперечення боржника на звіт, наявність рішення суду про визнання дій державного виконавця неправомірними майно, належне ФОП       ОСОБА_11 , виставлене на прилюдні торги за заниженою вартістю, що є порушенням пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки на торги виставлене майно за ціною, з якою не погодився боржник.
Тобто, рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 09 грудня                         2014 року встановлено порушення переважного права іпотекодержателя на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки, проте не встановлено факту неможливості звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем                          (ОСОБА_7), про що помилково зазначає заявник у касаційній скарзі. 
За обставинами справи факт вибуття з володіння позивача спірного майна за правилами статті 388 ЦК України не встановлено, оскільки майно описано, арештовано та передано на торги в межах процедури виконавчого провадження з примусового  виконання позивачем боргового зобов`язання, встановленого рішенням суду. Задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги проведені, та не свідчить про відновлення права власності позивача в тому обсязі, який існував до примусового виконання рішення суду. В цьому випадку спірне майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» про те, що для  задоволення  вимог стягувачів, які не  є заставодержателями,  стягнення  на  заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 
Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог процесуального закону  повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Доводи касаційної скарги є безпідставними та не впливають на законність оскаржуваних судових рішень. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судове рішення - без змін. 
Керуючись статтями  410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2018 рокузалишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                     В. М. Сімоненко 

Судді:                                                                                А. А. Калараш

                                                                                             С. Ю. Мартєв

                                                                                         Є. В. Петров  

                                                                                          С. П. Штелик