ПОСТАНОВА
Іменем України

26 травня 2020 року 
Київ
справа №739/356/17
адміністративне провадження №К/9901/43998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Єзерова А.А., 
розглянувши у порядку попереднього розгляду  у касаційній інстанції адміністративну справу № 739/356/17
  за позовом  ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення, провадження в якій відкрито
за касаційною  скаргою  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року, прийняту у складі судді Іващенка А.І. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року, прийняту у  складі колегії суддів: головуючого Мєзєнцева Є.І., суддів - Літвіної Н.М., Шелест С.Б.,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про скасування рішення міської ради № 266 від 24.12.2016 року.
Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року, адміністративний позов задоволено. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що  до укладення шлюбу позивачем було придбано за власні кошти житловий будинок з надвірними будівлями, розміщеними на земельній ділянці розміром 910 м2 по АДРЕСА_1 .
В 2016 році він звернувся до Новгород-Сіверської міської ради з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для приватизації.
Рішенням Новгород-Сіверської міської ради №144 від 02.06.2016 року його заява задоволена та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.
Після виготовлення технічної документації на земельну ділянку він її зареєструвати не зміг, оскільки рішенням Новгород-Сіверської міської ради № 266 від 02 червня 2016 року, були внесені зміни до раніше прийнятого рішення № 144, в якому в якості претендентів на земельну ділянку були внесені його колишня дружина та діти.
Вважаючи, що дане рішення прийнято з порушенням чинного законодавства та порушує його законні права та інтереси, звернувся з позовною заявою до суду.
Рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 02 червня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для оформлення права власності» надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за рахунок земель комунальної власності, які раніше були надані у користування в межах м. Новгород-Сіверський, орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 .                                     
В подальшому, Рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 24 грудня 2016 року «Про внесення змін до рішень сесії міської ради, внесено зміни до рішення дев`ятої сесії VII скликання від 02 червня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для оформлення права власності», зокрема, надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за рахунок земель комунальної власності, які раніше були надані у користування в межах м. Новгород-Сіверський, гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 , орієнтовною площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 .                                                                                                                                                                                     
Водночас, як вбачається з рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.07.2016 року, за позовом ОСОБА_3 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, у задоволенні позову було відмовлено.
Зокрема, вказаним судовим рішенням встановлено, що 06 липня 1978 року ОСОБА_1 придбав за договором купівлі продажу у ОСОБА_5 належний останній житловий будинок площею 9,8 м. кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружилися.
Згідно технічного паспорта на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 загальною площею 53 м.кв., будівництво даного житлового будинку було завершено у 1985 році.
З відповіді КП «Новгород-Сіверське МБТІ» від 13 травня 2016 року, наданої на запит суду, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано житловий будинок, який був придбаний ОСОБА_1 у ОСОБА_5 , при цьому відомості про реєстрацію житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, загальною площею 53 м.кв., будівництво якого було завершене у 1985 році, відсутні.
Викладене свідчить, що реєстрація житлового будинку, збудованого у 1985 році по АДРЕСА_1 не здійснювалася.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 спірного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який є самочинним будівництвом і не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.
Вказане судове рішення 12.09.2016 року набрало законної сили.
Позивачем надано договір купівлі-продажу від             06.07.1978 року, згідно якого останнім було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тобто до укладення шлюбу з третьою особою ОСОБА_3 .
У поданій касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у справі та відмовити у позові.
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені  статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Конституційним Судом України в рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішено, що в аспекті конституційного подання положення  частини другої статті 19,  статті 144 Конституції України,  статті 25,  частин першої,  десятої статті 59 Закону України  "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
З вказаного вбачається, що право ради скасовувати або змінювати свої рішення існує виключно у випадках, що передбачені Конституцією  та законами України.
Це підтверджується й змістом мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, де приведений аналіз законодавства із конкретними випадками, у яких закон надає право органів місцевого самоврядування скасовувати та змінювати свої рішення. 
Проте, законодавство не містить положень, що уповноважують місцеві ради змінювати власні рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. 
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що має місце невідповідність дій відповідача вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС стосовно необхідності діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб,  що визначені Конституцією  та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх  обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.
Керуючись  статтями  343,  349,  350,  355,  356  Кодексу  адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову  Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року у справі № 739/356/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик 
 А.А. Єзеров ,
Судді Верховного Суду