Справа № 2-2224/11                                Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2836/19                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.
секретар –Жукровська Х.І.,
з участю боржника Стасів С ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Яніва Н.М., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-капітал" про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

       Представник ТзОВ Компанія з управління активами «Прімоколект – капітал» звернувся в суду із заявою у якій просив замінити вибулу сторону виконавчого провадження ПАТ «Фольксбанк» на його правонаступника, яким є ТзОВ Компанія з управління активами «Прімоколект – капітал» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2224/2011 від 31.08.2012 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором № KF50102.
       В обґрунтування вимог посилався на те, що в провадженні Стрийського МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-2224/2011 від 31.08.2012 року,  виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення із  ОСОБА_2  на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором № KF50102. В ході виконавчого провадження була винесена постанова про відкриття ВП №50698465. Однак відповідно до договору про відступлення права вимоги № 20121206-Г від 06.12.2012 року ТзОВ Компанія з управління активами «Прімколект – Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «Фольксбанк», включно і до ОСОБА_2 .  А тому на підставі ч. 1 ст. 442 ЦПК України, а також ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» просив задовольнити подану заяву. 
       Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект - капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. 
       Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2224/2011 від 31.08.2012 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором № KF50102 від 17.06.2008 року з Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект - капітал» (79000, м. Львів, а/с №45, р/р НОМЕР_1 АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, ЄДРПОУ 36676934).
       Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_2 оскаржив таку в апеляційному порядку. 
       В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
       В обґрунтування вимог покликається на те, що суд замінив сторону стягувача у виконавчому провадження з виконання виконавчого листа № 2-2224/2011 від 31.08.2012 року, тоді як такий не міг бути в цей час виданий, оскільки рішення по справі № 2-2224/2011 року було винесено 31 серпня 2012 року і на дану дату виготовлення виконавчого листа не набрало законної сили. Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2012 року рішення набрало законної сили саме після розгляду справи апеляційним судом. 
       Зазначає також, що ТзОВ «Прімоколект-капітал» так і не надало Акту приймання-передачі засвідченого підписом і печаткою ПАТ «Фольксбанк». Натомість надав неналежно засвідчений інформаційний витяг з реєстру боржників, у якому окрім того сума заборгованості вказана неправильна, оскільки в рішенні по справі № 2-2224/2011 чітко вказана сума заборгованості 88 031, 90 грн., а в інформаційному витязі боржників 89 230, 53 грн. 
       Просить ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року скасувати повністю.
У відзиві на  апеляційну скаргупредставник Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-капітал" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання. 
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.        
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав заяви, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв`язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України.
       Судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.08.2012 року позовну заяву ПАТ «Фольксбанк» задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF50102 від 17.06.2008 року в сумі 10 694, 22 доларів США, що становить 85 241, 49 грн., 1 800, 00 грн. комісії, а також 870, 41 державного мита та 120, 00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи (а.с. 5-6).
       Дане рішення суду набрало законної сили 26.11.2012 року та в подальшому було видано два виконавчі листи № 2-2224/2011 про примусове виконання вказаного рішення суду, а саме один виконавчий лист боржником у якому вказано ОСОБА_3 та один виконавчий лист у якому боржником вказано ОСОБА_2 . Стягувачем у вказаних виконавчих листах зазначено ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 87-88).
       Із заяви про заміну сторони виконавчого провадження вбачається, що у Стрийському МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває на виконанні виконавче провадження № 50698465, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2224/2011, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором № KF50102. Даний факт також підтверджується Витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно якого ОСОБА_2 перебуває у даному реєстрі як боржник, а стягувачем зазначено «ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 56).
       06.12.2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та ТзОВ Компанія з Управління активами «Прімоколект – капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 20121206-Г відповідно до якого ПАТ «Фольксбанк» передало (відступило), а ТзОВ Компанія з Управління активами «Прімоколект – капітал» набуло право боргової вимоги за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №KF50102 від 17.06.2008 року (а.с. 58-69).
       Згідно Додатку 2 «Паперовий реєстр боржників до Договору відступлення права вимоги № 20121206-Г від 06.12.20112 р» та інформаційного витягу з реєстру боржників серед таких числиться ОСОБА_2 (а.с. 68-70).
       Окрім цього судом встановлено, що згідно відповіді АТ «Таскомбанк» від 09.11.2018 року, наданого на вимогу державного виконавця № 09-20-1/20017 від 26.10.2018 року вбачається, що право вимоги заборгованості, яка склалась у ОСОБА_2 за кредитним договором № KF50102 від 17.06.2008 року відступлене ТзОВ Компанія з Управління активами «Прімоколект – капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕС Банк», а з 16.10.2018 року правонаступником є АТ «Таскомбанк») та ТзОВ Компанія з Управління активами «Прімоколект – Капітал». Відповідно до даного договору новим кредитором стало ТзОВ Компанія з Управління активами «Прімоколект – Капітал», яке має право грошової вимоги та отримання від позичальника заборгованості за згаданим кредитним договором. Оригінали кредитного договору та інших документів передані новому кредитору (а.с.84).
       Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності, а також з наявності правових підстави для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Статтею 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість заміни сторони виконавчого провадження правонаступником з ініціативи державного виконавця, або заінтересованої сторони у разі вибуття такої сторони.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Отже, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).
Виходячи із цих норм, і зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою державного виконавця, або заінтересованої сторони у разі вибуття такої сторони.
При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що суду не пред`явлено документи, які посвідчують право нового кредитора бути стягувачем за даними виконавчими документами. 
       Відповідно до п.3.1. договору про відступлення прав вимоги № 20121206-Г від 06.12.2012 року Кредитор гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрах боржників.
       Як зазначено в п. 2 даного договору, реєстр боржників - це погоджений сторонами список з переліком особистих даних боржників (ім`я, прізвище, ідентифікаційний номер) і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у кредитора, разом з додатком у електронному вигляді бази даних. Форма паперового реєстру наведена в додатку № 2 до договору.
       В п.6.2.3 договору про відступлення прав вимоги №20121206-Г від 06.12.2012 року вказано, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання даного договору та підписання акту приймання-передачі відповідного паперового реєстру боржників (Додаток №3), після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників, які перелічені у паперовому реєстрі боржників та щодо якого підписано акт приймання-передачі реєстру боржників, стосовно їх заборгованості.
       В додатку № 2 до договору про відступлення прав вимоги № 20121206-Г від 06.12.2012 року міститься паперовий реєстр боржників до даного договору, в якому ОСОБА_2 вказано як боржник за договором КF50102 від 17.06.2006 року.
       Таким чином, задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції перевірив наявність ОСОБА_2 у числі боржників за кредитним договором №КF50102 від 17.06.2006 року та те, що до ТОВ Компанія Управління Активами “Прімоколект-Капітал” дійсно перейшло право вимоги за кредитним договором № КF50102 від 17.06.2006 року, укладеним між ПАТ “Фольксбанк” до ОСОБА_2 .
       Не заслуговують на увагу і мотиви апеляційної скарги про те, що суд замінив сторону стягувача у виконавчому провадження з виконання виконавчого листа № 2-2224/2011 від 31.08.2012 року, тоді як такий не міг бути в цей час виданий, оскільки рішення по справі № 2-2224/2011 року було винесено 31 серпня 2012 року і на дану дату виготовлення виконавчого листа не набрало законної сили, а набрало законної сили лише постановленням ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2012 року, оскільки як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії наявних виконавчих листів (а.с. 87, 88), такі були видані 29 грудня 2012 року, тобто після набрання законної сили судовим рішенням 26.11.2019 року. У виконавчих листах, лише було зазначено, що 31 серпня 2012 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області розглянув справу, що не є тотожним даті видачі виконавчого листа. 
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність заяви про зміну сторони у виконавчому провадженні. 
Таким чином, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться лише до переоцінки доказів у справі та висновків суду першої інстанції не спростовують. 
         Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення та обґрунтування цієї постанови достатнім. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених ст. 376 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, таке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. 
        Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,відсутні. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року. 

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.