ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1576/19	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/573/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304090000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника АТ КБ  "ПРИВАТБАНК" -
  Панькова О.П. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2020 року (ухвалене суддею Федорончук В.Б., повний текст якого складено 23 березня 2020 року) у цивільній справі № 595/1576/19 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
       У серпні 2019 року АТ КБ “Приватбанк” звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг 28.01.2011 року відповідач підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом в заяві остання підтвердила, що подана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови та правила) та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
       Згідно умов Договору відповідач надала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4), можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору інформуючи позичальника про внесені зміни шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 (1.1.3.2.4). Відповідно до пункту 2.1.1.3.3, 2.1.1.12.2 відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу та нарахованих процентів (договірне списання). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом погодилась сплачувати банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування (2.1.1.12..2.1). При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн. Позичальник зобов`язалась сплачувати пеню відповідно до встановлених Тарифів, а також сплатити штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову (2.1.1.7.6).
       Посилаючись на порушення зобов`язань за кредитним договором банк просив стягнути на його користь заборгованість з урахуванням внесених сум в розмірі 14844,41 грн., з яких: 5973,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4115,52 грн. - пеня на прострочене зобов`язання, 700,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; та штраф - 500,00 грн (фіксована частина), 683,07 грн. (процентна складова).
       Рішенням Бучацького районного суду від 17 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
       Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної заяви-анкети про надання банківських послуг зобов`язалась неухильно дотримуватись Умов і правил надання банківських послуг та надалі самостійно знайомитись зі змінами до них. На виконання умов договору відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка надалі перевипускалась. На картку встановлено кредитний ліміт 4600,00 грн. Разом з заявою-анкетою відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів , тобто сторонами були досягнуті усі істотні умови договору.
       Вважає помилковим висновок суду про те, що банк пропустив строк позовної давності, оскільки банківською випискою, яка має статус первинного документу, підтверджується, що відповідач користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість за договором і останній самостійний платіж здійснила 05.12.2017 року в розмірі 200,00 грн. через термінал обслуговування.
       Посилаючись на постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 153/1334/16 вказує, що суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
       На підтвердження позовних вимог апелянт долучив до апеляційної скарги наступні докази: довідку про відкриття карткового рахунку - видачу чотирьох кредитних карт, довідку про встановлення кредитного ліміту та виписку по рахунку, які просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у прийнятті нових доказів та задоволенні апеляційної скарги.
       Вказала, що позивач до апеляційної скарги надає нові докази та не надав доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та взагалі не пояснює причини їх неподання, тому відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України в їх прийнятті слід відмовити. Позивач, на її думку, порушуючи принцип змагальності сторін та нехтуючи нормами процесуального права намагається створити перевагу шляхом надання доказів суду апеляційної інстанції, які не були подані суду першої інстанції разом з позовною заявою.
       Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливого розгляду справи судом.
       Зазначила, що в позовній заяві вказано про встановлений кредитний ліміт на платіжну картку 3300,00 грн., разом з тим заборгованість за тілом кредиту, на яку нараховувались проценти та пеня і яку просить стягнути позивач вказана 5973,94 грн., а долучена до апеляційної скарги довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти передбачає кредитний ліміт 4600,00 грн. Невідповідність розміру кредитного ліміту у позовній заяві та розрахунку заборгованості свідчить про невідповідність розрахунку кредитної заборгованості. Вона не надавала згоди на підвищення кредитного ліміту та не була ознайомлена з усіма істотними умовами договору. Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Позивач не надав суду першої інстанції доказів на підтвердження позовних вимог про те, що саме долученими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг вона була ознайомлена та погодилась з ними, щодо номера відкритого рахунку, строку дії виданої їй платіжної карти, даних про перевипуск карти на новий термін.
       Посилаючись на те, що строк дії платіжної карти закінчився у січні 2014 року (карта видавалась у січні 2011 року зі строком дії три роки) вважає, що суд першої інстанції вірно застосував наслідки спливу строків позовної давності.
       Незаконність визначення кредитної заборгованості одночасно у вигляді штрафу та пені є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення, що забороняється статтею 61 Конституції України. Навіть, якщо допустити, що строк позовної давності має рахуватись з 5 грудня 2017 року, а позивач звернувся в суд в серпні 2019 року (хоча це є не так) позивач пропустив строк звернення до суду стосовно стягнення пені та штрафних санкцій.
       Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що розрахунок заборгованості за кредитом є належним доказом розміру заборгованості за кредитним договором. 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2011 року між Приватбанком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.
       При укладенні договору сторони керувались статтею 634 ЦК України (договір приєднання).
       У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору заборгованість за кредитним договором станом на 15.07.2019 рік становить 14844,41грн., з яких: 5973,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2871,88 грн.); 4115,52 грн.-пеня за прострочення зобов`язання, 700,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; та штраф - 500,00 грн (фіксована частина), 683,07 грн. (процентна складова).
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з позовом в суд, оскільки строк повернення кредиту закінчувався у січні 2014 року із закінченням строку дії платіжної карти, а позивач звернувся до суду у серпні 2019 року. Отже суд вважав позов доведеним та відмовив у його задоволенні за спливом строків позовної давності.
       Колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
       Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
       Згідно частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Позивач у позовній заяві зазначав, що відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3300,00 грн. на картковий рахунок. На підтвердження позовних вимог до позовної заяви долучено: заяву-анкету Кіндзерської Г.Я. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій є відмітка про видачу платіжної карти “кредитка “Універсальна”, бажаний кредитний ліміт 1500 грн. (а.с.13); довідку про умови кредитування, яка передбачає пільговий період до 55 днів, базову процентну ставку в розмірі 2,5 % на місяць на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, порядок нарахування пені та сплату штрафу 500,00 грн. + 5% суми заборгованості за кредитним договором (а.с.14); витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не містить підпису відповідачки та розрахунок заборгованості за кредитним договором з 28.01.2011 по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 по 15.07.2019 року (а.с.9-12). Розрахунок заборгованості передбачає нарахування процентів за ставкою 30% в місяць, з 01.09.2014 року - 34,80%, з 01.04.2015 року - 43,20%, з 01.01.2016 року нарахування процентів проводилось за різними відсотковими ставками -2,5; 2,9; 3,5; 3,6% , пеня за ставкою 1 і 2%.
       Позивач до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.2,3).
       Згідно ч..ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є допустимим, достовірним та достатнім доказом зміни умов кредитного договору на збільшення розміру відповідальності позичальника, зокрема щодо збільшення відсоткової ставки та пені, дати з якої вони змінювались та відповідно доказом, на підставі якого можна встановити розмір заборгованості за кредитним договором.
       Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечувала свою згоду на збільшення кредитного ліміту та Умови та Правила надання банківських послуг, посилалась на недоведеність збільшення кредитного ліміту зазначеного у позовній заяві в розмірі 3300, грн., невідповідність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5973,94 грн., яка значно перевищує кредитний ліміт, розміру встановленого кредитного ліміту, заперечувала розмір заборгованості за кредитним договором вказуючи на незрозумілість виникнення наведеної заборгованості та просила застосувати строк позовної давності.
       Отже, предметом доказування враховуючи характер спірних правовідносин є доведення існування кредитних правовідносин, істотних умов кредитного договору та у разі порушення позичальником умов договору - розмір заборгованості відповідно до використаних позичальником кредитних коштів та істотних умов договору.
       На визначення розміру заборгованості за кредитним договором впливає розмір кредитного ліміту (його зміна), збільшення розміру відсоткової ставки та порядок сплати відсотків (можливість списання їх за рахунок кредиту та збільшення кредитного ліміту) та відповідно розмір пені (1, 2%) розрахований на розмір прострочених платежів.
       Вказані умови, як істотні умови кредитного договору, передбачені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не містять підпису відповідачки та не визнаються нею. Довідка про умови кредитування містить лише базову процентну ставку 2,5 % в місяць, розмір мінімального щомісячного платежу та розмір пені та штрафу.
       Розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить інформації про використання кредитних коштів шляхом оплати покупки товарів та послуг, а також отримання готівки (дати та суми проведених операцій).
       Відсутність доведених істотних умов договору на день укладення кредитного договору та дати їх зміни в сторону збільшення вартості кредитного договору, а також дат та сум використання кредитних коштів позбавляють суд апеляційної інстанції можливості встановити існування заборгованості за кредитним договором та її розмір.
       Достовірними та допустимими доказами використання кредитних коштів є первинні документи та виписка по картковому рахунку, яка формується та відображає виконані операції, з чим погоджується в апеляційній скарзі апелянт.
       Позивач не надав таких доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Враховуючи положення частини 2 статті 78 ЦПК України про те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, колегія вважає позовні вимоги банку недоведеними. 
       Умови та Правила надання банківських послуг долучені до позовної заяви з огляду на їх мінливий характер та наявність в них заходів, які збільшують вартість кредиту, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником не можна вважати складовою кредитного договору. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17.
       Апелянт до апеляційної скарги долучив довідку про зміну кредитного ліміту, згідно якої кредитний ліміт неодноразово збільшувався і останній раз становив 4600,00 грн.; довідку про видачу чотирьох кредитних карт із зазначенням строку їх дії та виписку по рахунку, які просить взяти до уваги для встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи і не зазначає та не надає докази неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       До позовної заяви позивач подавав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і просив справу розглядати за наявними в справі доказами (а.с.2-3), отже вважав надані ним докази допустимими та достовірними на підтвердження заявлених позовних вимог.
       Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо їх прийняття та дослідження.
       Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       Суд апеляційної інстанції, враховуючи норми процесуального права щодо подання доказів та відсутність доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від позивача приходить до висновку про відсутність підстав для їх прийняття. 
       Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову за спливом строку позовної давності у разі доведення позовних вимог, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину.
       Відповідно до частини пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Згідно ч.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
       У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі №153/1334/16, на яку посилається апелянт зазначено, що суд може визначити недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. У вказаній справі відповідач заперечував існування договірних кредитних правовідносин та надання йому кредиту в розмірі 8000 грн. посилаючись на те, що він отримав зарплатну, а не кредитну картку. Касаційний суд зобов`язав суд апеляційної інстанції перевірити виконання умов кредитного договору, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.
       У справі, яка переглядається відповідач не заперечувала існування кредитних правовідносин, однак вказувала на недоведеність позовних вимог, а в суді апеляційної інстанції заперечувала прийняття нових доказів поданих з порушенням вимог частини 2 статті 83 ЦПК України.
       Постанова у справі №153/1334/16 не може бути застосована при перегляді рішення суду, оскільки у ній встановлені інші обставини. Обов`язок суду встановлювати обставини, які підлягають доказуванню та вжиття всіх необхідних заходів з метою встановлення істини не дає підстав для прийняття нових доказів з порушенням вимог частини 2 статті 83 ЦПК України.
       Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі № 382/327/18-ц в яких зазначено, що суд повинен був застосувати у разі відсутності доказів про підвищення процентної ставки відсоткову ставку зазначену в умовах договору (довідці про умови кредитування -2,5 %) заслуговують уваги суду. Однак враховуючи зміст та обгрунтування позовних вимог щодо розміру кредитного ліміту 3300,00 грн. та розміру тіла кредиту (який значно перевищує кредитний ліміт), умови кредитного договору про списання процентів та боргових зобов`язань з розміру (в рамках) встановленого кредитного ліміту та відсутність даних про фактичне використання коштів за відсутності допустимих, достовірних доказів позбавляють суд апеляційної інстанції можливості встановити розмір заборгованості за кредитним договором.
       Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають до задоволення, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування судового збору внаслідок зміни мотивувальної частини рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
       Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2020 року залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, як така, що постановлена в малозначній справі. 
       Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.