Ухвала
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 209/1392/17
провадження № 61-5150ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 
06 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року, позов задоволено.
 
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , припинено право спільної сумісної власності подружжя на зазначене майно. 
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинено право спільної сумісної власності подружжя на цей будинок.
 
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року, залишено без змін.
 
Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року.
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 у якій вона просила рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 
14 вересня 2016 року у справі №6-539цс16 та постановах Верховного Суду від  22 жовтня 2018 року, 654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі 
№ 317/3272/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (частина третя статті 411 ЦПК України).
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано заявнику строк до 17 травня 2020 року для сплати судового збору.
 
У траві 2020 року до Верховного Суду надійшла квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги належному розмірі.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» , «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя загальною вартістю 310 020,00 грн та станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот 
п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*250=525 500,00). 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для неї виняткове значення та становить значний суспільний інтерес, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявник не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення та становить значний суспільний інтерес, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи, є необгрунтованими, оскільки посилаючись на наявність зазначених обставин заявник не зазначив про розгляд судом іншої справи для якої обставини встановлені у цій справі матимуть преюдиційне значення.
 
Однак, наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а тому, не дивлячись на те, що ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржуване у ній судове рішення підлягає перегляду в касаційному порядку на підставі пунктів 
1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Зазначені у ній доводи підлягають перевірці, а тому згідно з частиною сьомою статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного 
сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року.
 
Витребувати з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу № 209/1392/17 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до  01 липня 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак