ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005675 пров. № А/857/1159/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:          Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019року, головуючий суддя - Кедик М.В., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Шевченківський відділ обслуговування громадян в м. Львова (сервісний центр) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області(Шевченківський відділ обслуговування громадян в м. Львова (сервісний центр), в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Шевченківського відділу обслуговування громадян в м. Львова (сервісний центр) щодо відмови ОСОБА_1 у проведені перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді:- з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року на підставі заяви від 04.01.2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 22.12.2018  року № 04-1143;- з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року на підставі заяви від 29.01.2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 17.01.2019 року №04-568-19; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Шевченківський відділ обслуговування громадян в м. Львова (сервісний центр)  здійснити   перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за періоди 04.12.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року згідно з довідками Територіального управління Державної області від 22.12.2018 року № 04-1143 і від 17.01.2019 року № 04-568-19 про розмір суддівської винагороди; виплатити ОСОБА_1 30607,20 грн (тридцять тисяч шістсот сім гривень 20 копійок), заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум у зв`язку з недоплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виникла в періоди: з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ПФУ зобов`язано перераховувати щомісячне довічне грошове утримання з дати змінення суддівської винагороди суддів районних судів, які працюють на відповідній посаді. При цьому, з 04.12.2018 року та 01.01.2019 року фактично змінено розмір складових суддівської винагороди. Тому, з 04.12.2018 року та з 01.01.2019 року наявні підстави для перерахунку, однак щомісячне довічне грошове утримання не перераховано, у зв`язку із чим він звернувся до відповідача із заявами про проведення перерахунку за наслідком розгляду якої його повідомлено, що такий перерахунок здійснено з 01.02.2019 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведені перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року на підставі заяви від 04.01.2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 22.12.2018 року № 04-1143 та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року на підставі заяви від 29.01.2019 року згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 17.01.2019 року № 04-568-19; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за періоди 04.12.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року згідно з довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 22.12.2018 року № 04-1143 і від 17.01.2019 року № 04-568-19 про розмір суддівської винагороди; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість, що виникла у зв`язку з недоплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в періоди з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року у розмірі 30607,20 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді у відставці, тому відповідач при проведенні перерахунку діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Львівській області, з 06.08.2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Позивач, у зв`язку з підвищенням грошового утримання, звернувся до відповідача із заявою від 04.01.2019 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та долучив довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області від 22.12.2018 року № 04-1143 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 року.
Листом від 09.01.2019 року № 47/03.11-36 повідомлено, що прийняття рішення щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошове утримання судді буде здійснено після надходження роз`яснень від Міністерства соціальної політики України.
29.01.2019 року позивач подав відповідачу заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 року і долучив довідку від 17.01.2019 року № 04-568-19 ТУ ДСА України в Донецькій області.
11.02.2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про надання інформації про наслідки розгляду заяви від 04.01.2019 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 року і надання копії рішення про перерахунок за грудень 2018 року.
Листом від 18.02.2019 року №409/5/3-20/03.11-36 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання по довідці про суддівську винагороду від 13.11.2018 року № 04-1071 виданої ТУ ДСА України в Донецькій області за період з серпня 2018 року по грудень 2018 року.
Листом від 18.02.2019 року № 410/18/3-20/03.11-36 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що з 01.01.2019 року щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 визначено в розмірі 90% від заробітної плати 44931,00 грн. і становить 40437,90 грн., що підтверджується копією рішення від 28.01.2019 року № 913080193911.
09.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2018 року згідно з довідкою від 22.12.2018 року № 04-1143.
Листом від 20.03.2019 року № 820/34/3-20/03.11-36 відповідач повідомив, що з 01.02.2019 року ОСОБА_1  визначено довічне грошове утримання від заробітної плати 48985,00 грн. і становить 44086,50 грн., що підтверджується копією рішення від 01.02.2019 року №  913080193911.
28.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки  від 17.01.2019 року № 04-568-19 виданої ТУ ДСА України в Донецькій області з 01.01.2019 року і донарахування 17127,90 грн. за січень 2019 року.
Листом від 18.04.2019 року № 1457/39/3-20 відповідач повідомив, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди, посилаючись на п. 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплат щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами пенсійного фонду України, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (далі - Порядок)
27.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2018 року і січень 2019 року.
Листом від 15.05.2019 року № 1736/53/3-20/03.11-36 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання   ОСОБА_1 проведений з 01.02.2019 року.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України, яке набрало чинності з дня його ухвалення 04.12.2018 року, мають вищу юридичну силу, ніж Порядок № 3-1, а тому перерахунок суддівської винагороди відповідно вказаного рішення Конституційного Суду України повинно здійснюватися з 04.12.2018 року. З аналогічних підстав перерахунок довічного грошового утримання, у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», має здійснюватися саме з 01.01.2019 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Як встановлено статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.
В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).
Право на щомісячне довічне грошове утримання не може бути звужене встановленням обмеження в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що знижує досягнутий рівень гарантій незалежності судів, суперечить вимогам ч. 1 ст. 126 Конституції України.
Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Як встановлено статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частинами1, 2 статті 135 вказаного Закону встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3, ч. 10 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».
Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, а саме:
- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
Таким чином, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Також, статтями 7 та 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць та мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, що призвело до зміни розміру суддівської винагороди працюючого судді та, відповідно, до виникнення підстав для перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявами про перерахунок пенсії  з 04.12.2018 року та з 01.01.2019 року, проте перерахунок відповідачем здійснений лише з 01.01.2019 року та з 01.02.2019 року відповідно, тобто у перерахунку за грудень 2018 року та січень 2019 року фактично відмовлено.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України, яке набрало чинності з дня його ухвалення 04.12.2018 року, мають вищу юридичну силу, ніж Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, а тому перерахунок суддівської винагороди відповідно вказаного рішення Конституційного Суду України повинно здійснюватися саме з цієї дати.
Також у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», перерахунок повинен проводитись саме з 01.01.2019 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог, через що такі підлягають задоволенню.
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308,310, 315, 316, 321, 322,325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.005675 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 22.05.2020 року.