ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  915/460/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Мартинюк М. О., 

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської міської ради

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 (судді: Разюк Г. П., Принцевська Н. М., Савицька Я. Ф.) і рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 (суддя Коваль С. М.) у справі

за позовом фізичної особи - підприємця Матійчук Маргарити Євгенівни

до Миколаївської міської ради

про визнання укладеним договору про зміни до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. 25.05.2018 фізична особа - підприємець Матійчук Маргарита Євгенівна (далі - ФОП Матійчук М. Є.) звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила визнати укладеним договір про зміни до договору оренди землі, укладеного між Миколаївською міською радою та ФОП Матійчук М. Є., який зареєстровано у Миколаївській міській раді 15.11.2011 за № 8532 (далі - договір оренди № 8532) у редакції, викладеній у позові.

1.2. В обґрунтування позовних вимог ФОП Матійчук М. Є. послалася на положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та зазначила, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки продовжує користуватися земельною ділянкою, вносить плату за користування нею, своєчасно звернулася до Миколаївської міської ради із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах, а також додала проєкт договору про зміни до договору оренди земельної ділянки, однак відповідач не розглянув питання щодо продовження договору оренди земельної ділянки та не надав відповіді, тому позивач просить визнати договір оренди № 8532 укладеним на тих самих умовах, які передбачені у договорі оренди.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 позовні вимоги ФОП Матійчук М. Є. задоволено повністю, визнано укладеним договір про зміни до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 15.11.2011 за № 8532 у редакції, викладеній позивачем у його позовній заяві. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн.

2.2. Рішення мотивовано тим, що Миколаївська міська рада не запропонувала інших умов оренди земельної ділянки, орендованої позивачем за спірним договором, не прийняла рішення за поданою ФОП Матійчук М. Є. заявою протягом місяця після закінчення строку дії спірного договору оренди, і підприємець дотепер продовжує користуватися земельною ділянкою.

2.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 у справі №915/460/18 залишено без змін, апеляційну скаргу Миколаївської міської ради - без задоволення.

2.4. Суд апеляційної інстанції послався на положення частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Установивши, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 17.11.2017, натомість позивач продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, належно виконує обов`язки за договором оренди в частині внесення орендної плати, а відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди землі не направив позивачеві письмового повідомлення про відмову у поновленні договору оренди землі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", для пролонгації договору оренди землі на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019, Миколаївська міська рада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП Матійчук М. Є. відмовити.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги Миколаївська міська рада посилається на неправильне застосування судами положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". На переконання скаржника, підстав для пролонгації договору оренди землі на тих самих умовах немає. Миколаївська міська рада звертає увагу на нецільове використання земельної ділянки, а також на те, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради у листі від 10.07.2018 № 000272 повідомив позивачеві про непродовження договору оренди земельної ділянки та про необхідність подальшого звільнення цієї ділянки, проте суди першої та апеляційної інстанції не взяли до уваги цих обставин. Скаржник акцентує, що суди, застосовуючи положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, де зазначено умови, дотримання яких є необхідним для визнання договору оренди землі поновленим, зокрема належне виконання орендарем своїх обов`язків за договором. Крім того, Миколаївська міська рада, посилаючись на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, зазначає, що позивач не звертався з додатковою угодою після закінчення строку дії договору оренди, а тому вважає, що процедури, передбачені у частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач не дотримався. 

Аргументуючи порушення судами норм процесуального права, зокрема статті 86 Господарського процесуального кодексу України, Миколаївська міська рада послалася на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17 щодо необхідності оцінювати наявні у справі докази у їх сукупності. Миколаївська міська рада зазначила, що суди, встановлюючи обставини справи, не врахували документів, доданих нею до відзиву на позовну заяву, які підтверджують нецільове використання позивачем земельної ділянки. 

4. Розгляд касаційної скарги та обставини справи, встановлені судами

4.1. 08.02.2020 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України, внесені згідно із Законом України від 15.01.2020 N 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ". За змістом пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

4.2. Ухвалою Верховного Суду від 10.07.2019 (колегія суддів: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Зуєв В. А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 915/460/18.

Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2019 зупинено провадження у справі № 915/460/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17 (провадження № 14-358цс19). Ухвалою Верховного Суду від 25.05.2020 поновлено провадження у справі № 915/460/18. 

4.3. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 05.06.2020 № 29.3-02/981 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 915/460/18 у зв`язку із запланованою відпусткою судді Зуєва В. А. 

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 05.06.2020 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.       

4.4. 10.06.2020 до Верховного Суду надійшло клопотання Миколаївської міської ради про передачу справи № 915/460/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки справа містить виключну правову проблему. 

Розглянувши клопотання Миколаївської міської ради про передачу справи № 915/460/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, враховуючи таке.

Згідно з частиною 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30.10.2018 у справі № 757/172/16-ц зазначила, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Доводи Миколаївської міської ради не дають підстави для висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а Верховний Суд таких підстав не вбачає, оскільки висновки щодо застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" сформульовані у постановах Верховного Суду, тому клопотання Миколаївської міської ради не може бути задоволене.

4.5. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що між позивачем і відповідачем було укладено договір оренди землі від 15.11.2011 № 8532, зареєстрований у той же день в управлінні Держкомзему у м. Миколаєві за № 481010004000362 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 30.12.2010 № 2/26 "Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м. Миколаєва", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення додатково в оренду земельної ділянки площею 190 м2 за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, у тому числі 190 м2 відведені для будівництва, зарахувавши її на період будівництва до земель іншого призначення, після введення об`єкта в експлуатацію - до земель змішаного використання, для будівництва та подальшого обслуговування І черги багатоповерхового житлового будинку із вбудовано-прибудованими приміщеннями на вул. Садовій, 6/2.

4.6. За договором оренди № 8532 Миколаївська міська рада (орендодавець) передала в оренду ФОП Матійчук М. Є. (орендареві) цю земельну ділянку, вільну від забудови без права передачі її в суборенду за нормативною грошовою оцінкою 35 991, 70 грн строком на 2 роки із дати державної реєстрації договору, а орендар зобов`язався у порядку, визначеному договором, сплачувати орендодавцю за користування цією земельною ділянкою орендну плату (пункти 1.1, 2.1- 2.2, 2.4, 3.1, 4.1- 4.2 договору). 

На виконання умов договору оренди № 8532 Миколаївська міська рада згідно з актом приймання - передачі від 15.11.2011 передала ФОП Матійчук М. Є., а ФОП Матійчук М. Є. прийняла в оренду зазначену земельну ділянку.

4.7. 31.10.2013 термін дії договору було продовжено на підставі рішення Миколаївської міської ради № 34/23. 

4.8. 12.12.2013 рішенням Миколаївської міської ради № 36/34 ФОП Матійчук М.Є. відмовлено у продовженні договору оренди.

4.9. 26.11.2015 постановою Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/9090/15-а рішення Миколаївської міської ради від 12.12.2013 № 36/34 (підпункт 15 пункту 1) визнано протиправним і скасовано.

4.10. 23.03.2017 між сторонами укладено Договір № 329-17 про зміни до договору оренди, строк дії договору продовжено до 17.11.2017 і погоджено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за місяць до спливу строку договору оренди землі; підставою для укладення договору на новий строк буде відповідне рішення орендодавця (пункт 3.1 договору в редакції договору оренди № 8532 про зміни від 23.08.2017). 

4.11. 27.09.2017 позивач звернувся до Миколаївської міської ради із заявою про поновлення договору оренди №8532 через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (далі - ЦНАП ММР). До заяви від 27.09.2017, до ЦНАП ММР додатково подано з супровідним листом проєкт договору про зміни до договору оренди № 8532 в 2-х примірниках.

4.12. Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради у листі від 19.10.17 № 17-4373 повідомило позивачеві, що для надання висновку з порушеного ним питання до управління необхідно надати топоплан у масштабі 1:500 об`єкта містобудування із нанесенням меж відведених земельних ділянок (основної і додаткової), договір оренди стосовно основної земельної ділянки, вихідні дані на проєктування. Після надання зазначених матеріалів, управління зможе повернутися до розгляду цього питання.

4.13. Виконуючи вимоги управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, позивач звернувся до Комунального підприємства "Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро" для виготовлення витребуваної документації, що підтверджується прибутковим ордером від 30.11.2017 № 039274. 

4.14. 09.01.2018 позивач через ЦНАП Миколаївської міської ради звернувся до Миколаївської міської ради із заявою про поновлення питання щодо продовження строку оренди землі на вул. Садовій, 6/2 та додав відповідні документи для поновлення розгляду цього питання.  

4.15. 03.03.2018 Миколаївська міська рада повернула позивачеві документи, необхідні для розгляду питання щодо продовження терміну оренди земельної ділянки, які було подано 27.09.2017.
4.16. Спір виник у зв`язку із відсутністю рішення відповідача про визнання договору оренди укладеним на той самий строк та на тих самих умовах. 

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

5.2. Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання укладеним договору про зміни до договору оренди у редакції, викладеній у позовній заяві, на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

5.3. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а у статті 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2-5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Отже, у статті 33 Закону України "Про оренду землі" наведено дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1- 5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми.

5.4. Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано порядок пролонгації договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав і обов`язків орендодавця варто акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17. 

5.5. Як установили суди, ФОП Матійчук М. Є. після спливу 17.11.2017 строку дії укладеного сторонами договору оренди № 8532 продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату за користування нею, що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи, а також не заперечує відповідач. При цьому Миколаївська міська рада протягом одного місяця після закінчення дії договору жодних повідомлень, рішень щодо відмови в укладенні договору або претензій щодо неналежного виконання орендарем умов договору позивачеві не надала. 

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і Миколаївська міська рада не надала заперечень проти такого користування протягом одного місяця після закінчення дії договору, тому ФОП Матійчук М. Є. правомірно звернулася до суду із вимогою про визнання укладеним договору про зміни до договору оренди землі №8532 у редакції, запропонованій позивачем.

Доводи скаржника про залишення судами поза увагою того, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради у листі від 10.07.2018 № 000272 повідомив позивачеві про непродовження договору оренди земельної ділянки із подальшим звільненням території, є безпідставними, оскільки цей лист подав виконавчий орган міської ради, що не є орендодавцем, через два місяці після звернення позивача до суду.

5.6. Скаржник зазначає про порушення позивачем умов договору, а саме про нецільове використання земельної ділянки. При цьому Миколаївська міська рада наголошує, що суди не врахували висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц. Зокрема, у зазначеній постанові викладено правову позицію, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідною є наявність такого юридичного факту як належне виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди. 

У цій справі суди встановили такі юридичні факти: після закінчення строку дії договору оренди (17.11.2017) орендар продовжував користуватися земельною ділянкою та належно виконував обов`язки за договором в частині внесення орендної плати, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення дії договору не надіслав позивачеві лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору оренди земельної ділянки. 

За наведених обставин висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц щодо необхідності встановлення судами юридичних фактів, необхідних для задоволення позову про поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".  

Нецільове використання земельної ділянки, про яке зазначає скаржник, відповідно до пункту 12.3 договору оренди № 8532, положень статті 651 Цивільного кодексу України може бути правовою підставою для розірвання договору оренди землі, однак відповідач не заявляв таких вимог. Водночас доводи скаржника в цій частині вже були оцінені господарським судом апеляційної інстанції. 

5.7. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.    

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 08.02.2020) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. У частині 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом пункту 1 частини 1      статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу      суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.  

6.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди першої та апеляційної інстанцій, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржених судових рішень у справі немає.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2018 у справі № 915/460/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  
                                                                                                                                
                                                                                                                   Ю. Я. Чумак