ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 червня 2020 року           справа №200/2010/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,  розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення  військово-цивільної адміністрації  міста Торецьк Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 р. (у повному обсязі складено 3 квітня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/2010/20-а (головуючий І інстанції суддя Ушенко С.В.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління соціального захисту населення  військово-цивільної адміністрації  міста Торецьк Донецької області  про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,                                         
                                              ВСТАНОВИВ:
Позивач 21.02.2020 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій просив   визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати вчинити певні дії; визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача від 10.09.2019 року про відмову їй в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29.08.2019 року; зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй щомісячну адресу допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 29.08.2019 року; вирішити питання судових витрат (а.с. 2-6).
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2020 року у справі  № 200/2010/20-а  позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (ЄДРПОУ 26000411; 85200, Донецька обл., м. Торецьк,  вул. Євгена Седнєва, буд. 1) від 10.09.2019  про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )  у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (ЄДРПОУ 26000411; 85200, Донецька обл., м. Торецьк,  вул. Євгена Седнєва, буд. 1) призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно до заяви від 29.08.2019.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 32-35). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що позивачу було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги  відповідно до п. 7 Порядку № 595.
Вказує, що відповідно до п. 3 Порядку особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.
Апелянт вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу в призначенні щомісячної адресної допомоги.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 п. 3  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 згідно довідки від 11.07.2016 № НОМЕР_2 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7- 8).    
З 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 та її дитині призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до 23 червня 2015 року у сумі 1326,00 грн. та з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року у сумі 884,00 грн. щомісячно. У період з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року виплату допомоги припинено через не працевлаштування.
Згідно довідки філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» від 13.01.2020 № 11-04, ОСОБА_1 з 07 серпня 2018 року працює в філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» машиністом (кочегаром) котельні, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача № 283 від 24 липня 1998 року (а.с. 10-13).
29 серпня 2019 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  із заявою для призначення виплати адресної допомоги (а.с. 27).
Рішенням Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10.09.2019 позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання на підставі пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (а.с. 28).
На підставі вищезазначеного Рішення позивачу направлено повідомлення про відмову в призначенні допомоги за п. 7 постанови КМУ № 505 від 01.10.2014, оскільки якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, то її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється (а.с. 29).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
За унормуванням статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога), визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).
За змістом п.п. 2, 3, 7 Порядку № 505  грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:  для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї);   для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).
Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.
Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.
Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
Зі змісту цитованих норм слідує, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців з можливістю призначення вказаної допомоги на наступний шестимісячний строк.
Якщо ж виплата грошової допомоги була спочатку зменшена вдвічі, а потім припинена з підстав, зокрема непрацевлаштування внутрішньо переміщеної особи протягом двох місяців з дня призначення виплати такої допомоги, то грошова допомога на наступний строк не призначається, тобто не призначається на наступний шестимісячний строк.
Як встановлено судами,  з 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 та її дитині призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до 23 червня 2015 року у сумі 1326,00 грн. та з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року у сумі 884,00 грн. щомісячно. У період з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року виплату допомоги припинено через непрацевлаштування.
З матеріалів справи вбачається, що позивач прийнята на роботу 07 серпня 2018 року до філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» за професією машиніста (кочегара) котельні, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача № 283 від 24 липня 1998 року  (а.с. 10-13).
Оскільки з моменту припинення виплати грошової допомоги   по день звернення позивача до відповідача з заявою про виплату йому вказаної допомоги як працевлаштованої особи, минув шестимісячний строк, тобто наступний строк в розумінні п. 3 Порядку, то у відповідача були відсутні правові підстави для непризначення грошової допомоги, посилаючись на п.п. 3, 7 Порядку 505.
Відтак, доводи відповідача про законність відмови призначити  позивачу щомісячну адресну допомогу як особі, яка переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення АТО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ґрунтуються на неправильному розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому є безпідставними.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі з 29.08.2019, оскільки останній є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно з вимогами чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року в адміністративній справі №333/3750/17 (2-а/333/199/17) та у справі № 127/5904/17 від 28 листопада 2018 року.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи те, що позивач зверталася до відповідача із заявою про призначення щомісячної допомоги 29.08.2019, яка містила всі необхідні дані для призначення такої допомоги, вищевказана допомога повинна була бути призначена позивачу з дня звернення за її призначенням.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно  прийшов до висновку, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачеві у призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 29.08.2019.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частиною 2 статті 9 КАС України суду надане право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Для належного та ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу ОСОБА_1 відповідно до заяви від 29.08.2019.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем  не доведено, що відмовляючи позивачу у призначенні  щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315,  316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення  військово-цивільної адміністрації  міста Торецьк Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 р.   -  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 р.   у справі  № 200/2010/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                           Г.М. Міронова                   
                                                                                                                                            
Судді                                                                                                  Т.Г. Арабей                               
    
                                                                                                          І.В. Геращенко