УХВАЛА
 
28 травня 2020 року
м. Київ
справа №152/1070/19
провадження № 61-8131ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, зацікавлена особа - Управління Дежравної міграційної служби України у Вінницькій області,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року, залишеним без змін постановою  Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, заяву задоволено. Встановлено факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.
15 травня 2020 року Управління ДМС України у Вінницькій області подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
 
Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.
 
Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.
 
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).
 
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Так скаржник узагальнено зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без врахування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного в постанові Верховного Суду, а саме: в постанові від 16 квітня 2020 року у справі №296/289/19, однак, не вказує, щодо застосування судом апеляційної інстанції яких саме норм права оскаржувана постанова суперечить правовим висновкам у вищевказаній постанові.
Диспозиція пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України передбачає, що  підставою для касаційного оскарження є застосування судом апеляційної інстанції норми права всупереч правовому висновку щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.
Таким чином, скаржник не виконав вимоги вказаної норми процесуального закону у повному обсязі, зазначивши лише відмінність результату розгляду справи судом апеляційної інстанції від правового висновку Верховного Суду у подібних на її погляд відносинах, при цьому не вказавши чітко із застосуванням якої норми права судом апеляційної інстанції він не погоджується та щодо застосування якої норми права висловив правовий висновок Верховний Суд у постановах, на які посилається скаржник. 
Крім того, скаржник як на одну з підстав оскарження судових рішень посилається на неналежну оцінку поданих позивачем доказів, що призвело до ухвалення на його думку незаконного рішення у справі, проте, касаційна скарга не містить посилань на відповідну підставу касаційного оскарження з переліку підстав, визначеного частиною другою статті 389 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. Суд в силу вимог статті 394 ЦПК України зобов`язаний зазначати всі підстави касаційного оскарження, які вказує скаржник, проте, не уповноважений з власної ініціативи корегувати зазначені скаржником підстави касаційного оскарження у разі їх некоректного оформлення відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ПЦК України.
 
Скаржнику для усунення вказаних недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне її (їх) мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).
 
Крім того, за подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.
 
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено, да в додатках не зазначено.
 
В касаційній скарзі Управління посилається на те, що ним сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн за подання касаційної скарги, проте, з врахуванням відсутності доказів на підтвердження цієї обставини такі твердження є припущеннями в контексті статті 81 ЦПК України, а тому судом не беруться до уваги.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
 
За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Заявник звернувся до суду в 2019 році з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви в справах окремого провадження ставка судового збору дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.
 
Відтак, за подання цієї заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 384,20 грн.
 
За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.
 
Таким чином, за подання касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».
 
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги та за її подання не сплачений судовий збір. 
 
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу Управління Дежравної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              А. А. Калараш