ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 182/7521/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шальєвої В.А. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. (суддя Неклеса О.М., повне судове рішення складено 29.01.2020 р.) в справі № 182/7521/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій  протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій з відмови в перерахунку раніше призначеної пенсії по втраті годувальника, яка була призначена за щомісячним довічним утриманням судді у відставці, виходячи з розміру грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, починаючи з 01.12.2018 р., зобов`язання здійснити перерахунок пенсії згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 70% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру станом на 01.12.2018 р. - 26  430 грн. та станом на 01.01.2019 р. - 43  222,50 грн., в подальшому при  наданні довідки про підвищення щомісячного довічного грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді здійснювати такий перерахунок.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 р.  справа передана на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено принцип рівності сторін в частині неотримання нею відзиву на позовну заяву, що в контексті  практики ЄСПЛ  вважається порушенням права на справедливий суд. Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії, зазначає  про ігнорування судом першої інстанції принципу верховенства права, одним з елементів якого є юридична визначеність як впевненість особи у своїх легітимних очікуваннях, зокрема, у тому, що набуте на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. ЄСПЛ ототожнює  право особи на отримання пенсії у розмірі, що дорівнює її останній заробітній платі та  коригується відповідно до змін оплати праці працюючих працівників, із майновим інтересом. Відповідно, припинення вимоги про перерахування пенсії вважається значним звуженням обсягу пенсійних прав та розглядається як втручання у право на мирне користування своїм майном. Вказує про безпідставність зазначення судом першої інстанції про помилковість доводів позивача, що пенсію вона отримує у розмірі 70% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки ці обставина встановлена судовими рішеннями у справі № 182/7552/14-а, які набрали законної сили.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у  задоволенні апеляційної скарги. 
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з жовтня 2010 року отримує пенсію по втраті годувальника, який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів».
Пенсія по втраті годувальника  призначена позивачу на підставі  ст. 37 Закону України «Про державну службу»  №3723-ХІІ від 16.12.1993 року  у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року у справі  № 182/7252/14-а управління Пенсійного фонду України зобов`язано провести перерахунок позивачу  пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37, ст. 37-1 Закону України  «Про державну службу»  у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника з урахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 20.03.2014 р. та здійснених виплат, починаючи з 01.06.2014 року. 
Рішення суду виконано в повному обсязі, що не заперечується сторонами.
16.05.2019 року та 14.06.2019 року у зв`язку із зміною розміру суддівської винагороди діючих суддів позивач  звернулася до відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 11 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про перерахунок розміру раніше призначеної пенсії у зв`язку із втратою годувальника, надавши нові довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 28.05.2019 року № Б-с-652 (станом на 01.12.2019 року) та від 28.05.2019 року № Б-с-653 (станом на 01.01.2019 року).
Листами начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.05.2019 вих. №934/03-18 та від 21.06.2019 року №1208/03-18 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015   № 213-VІІІ з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до  Закону України «Про державну службу», тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених цим законом, не призначаються та раніше призначені пенсії не перераховуються.
Суд першої інстанції вважав,  що  з 01 грудня 2015 року, початку застосування постанови Кабінету Міністрів України № 1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
Враховуючи те, що позивач звернулась до відповідача із заявами про перерахунок пенсії 16.05.2019 року та 14.06.2019 року (тобто, після набуття чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII), суд першої інстанції дійшов до висновку, що у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (в цьому випадку - суддям). При цьому судом першої інстанції застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року по справі №398/3449/16-а.
Також суд першої інстанції вказав із посиланням на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 20 грудня 2018 року по справі №159/3804/16-а, яка є подібною до справи що розглядається, що отримання пенсії по втраті годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб`єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним  Законом, на перерахунок пенсії згідно з нормами цього Закону та з підстав, що надають право виключно працівникам на здійснення перерахунку призначеної пенсії. Розмір пенсії або його заробітку не підлягає перерахунку після смерті особи, якщо право на таку пенсію або заробіток годувальник не мав за життя.
Суд визнає приведений висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 2010 р. отримує пенсію  у зв`язку з втратою годувальника, який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статті  43 Закону України «Про статус суддів», перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Позивачу пенсія у зв`язку з втратою годувальника  призначена на підставі  статті 37 Закону України «Про державну службу»  №3723-ХІІ від 16.12.1993 р.   у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р. в справі  № 182/7252/14-а  територіальний орган Пенсійного фонду зобов`язано провести перерахунок ОСОБА_1  пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статей  37, 37-1 Закону України  «Про державну службу»  у розмірі 70% заробітної плати померлого годувальника з урахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 20.03.2014 р. та здійснених виплат, починаючи з 01.06.2014 р. 
У зв`язку зі зміною розміру суддівської винагороди діючих суддів 16.05.2019 р. та 14.06.2019 р. позивач  зверталась до відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 11 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ із заявами про перерахунок розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника, надавши довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 28.05.2019 р. № Б-с-652 (станом на 01.12.2019 р.) та від 28.05.2019 р. № Б-с-653 (станом на 01.01.2019 р.).
Відповідачем відмовлено позивачу у перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника з тих підстав, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015   № 213-VІІІ з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до  Закону України «Про державну службу», тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених цим законом, не призначаються та раніше призначені пенсії не перераховуються, про що повідомлено позивачу листами від 23.05.2019 р. № 934/03-18 та від 21.06.2019 р. № 1208/03-18.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до   частини 1  статті 36 якого   пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. (далі - Закон № 3723-ХІІ) в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначено, що у разі  смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу  державної  служби  не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від  того, 
чи  були вони на утриманні померлого годувальника),  призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного  непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника,   з   якої   було   сплачено   єдиний   внесок    на 
загальнообов`язкове  державне соціальне страхування,  а до 1 січня 2011  року  -  страхові  внески  на  загальнообов`язкове  державне пенсійне  страхування,  а  на  двох  і  більше  членів  сім`ї - 90 відсотків.  До  непрацездатних  членів   сім`ї   належать   особи, зазначені  у  статті  36  Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою  годувальника на умовах,  передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи,  яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. 
Частиною 1 статті 37-1  Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015 р., передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим  Законом  відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
01.01.2015 р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі-Закон № 76-VIII), яким статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, з 01.01.2015 р.  повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, призначених на підставі  Закону № 3723-ХІІ  делеговані Кабінету Міністрів України. 
Правове регулювання Урядом питання умов та порядку перерахунку пенсії, призначених за Законом № 3723-ХІІ, в період з 01 січня по 01 грудня 2015 р. знайшло  відображення у пунктах 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».
Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України № 1013 не містить.
Таким чином, з 01.12.2015 р. по 01.06.2016 р.  законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за        статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція        статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ        не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.
У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 р. прийнято новий        Закон України «Про державну службу» № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припинення. 
Закон № 889-VIII набув чинності 01.05.2016 р., а положення  Закону №   3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими регулювалось  питання пенсійного забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12        розділу XI Закону № 889-VIII).
Статтею 90 Закону № 889-VIII        закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до        Закону України № 1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.
Таким чином, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для перерахунку позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеною за  статтею 37 Закону № 3723-XII,  у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців (в цьому випадку - підвищення суддівської винагороди працюючих на відповідних посадах суддів).
Таке правозастосування узгоджується із правової позицією, викладеною Верховним Судом у  постановах від 20.02.2018 р. у справі № 501/2412/16-а, від 11.12.2019 р. у справі №555/2321/16-а,  від 26.02.2020 р. в справі № 508/808/16-а.
Також є правильним застосування судом першої інстанції до цих правовідносин правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.12.2018 р. в справі №159/3804/16-а, відповідно до якого  отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб`єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним  Законом, на перерахунок пенсії згідно з нормами такого Закону та з підстав, що надають право виключно особам, на яких розповсюджується такий Закон, на здійснення перерахунку призначеної пенсії. Розмір пенсії або його заробітку не підлягає перерахунку після смерті особи, якщо право на таку пенсію або заробіток годувальник не мав за життя.
Доводи апелянта стосовно неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права зводяться до того, що, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно не застосовано  принцип верховенства права, одним з елементів якого є юридична визначеність як впевненість особи у своїх легітимних очікуваннях, зокрема, у тому, що набуте на підстав чинного законодавства право буде реалізоване. Також зазначає,  що ЄСПЛ ототожнює  право особи на отримання пенсії у розмірі, що дорівнює їх останній заробітній платі і коригується відповідно до змін оплати праці працюючих працівників, із майновим інтересом.
З цього приводу суд зазначає, що приведені вище норми національного законодавства чітко та однозначно регулюють спірне питання та не передбачають можливість перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначену за спеціальним законом, у зв`язку з підвищенням заробітної плати (в цьому випадку - суддівської винагороди) осіб, працюючих на відповідних посадах.
При цьому є неоднозначною позиція Європейського Суду з прав людини з цього питання.
Так, у рішенні від 03.06.2014 р. в справі  «Великода проти України» №43331/12, ЄСПЛ, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
У цьому рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.
Стосовно посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині порушення принципу рівності сторін, що полягає у  неотриманні нею відзиву на позовну заяву, що в контексті  практики ЄСПЛ  вважається порушенням права на справедливий суд, суд вказує на таке.
Частиною 3 статті 162 КАС України обов`язок направлення копії відзиву іншим учасникам справи покладено на особу, що подає відзив. 
Так, за змістом цієї процесуальної норми копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
Відповідачем до відзиву долучено докази направлення копії відзиву позивачу, тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено право позивача на справедливий судовий розгляд, принцип рівності сторін.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. в справі № 182/7521/19 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 29.01.2020 р. в справі № 182/7521/19  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій  протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25.05.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 25.05.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко