П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2609/19	
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Джабурія О.В.,	
судді -	Запорожан Д.В.	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі - відповідач, ПФУ), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ПФУ, прийняте 11.02.2019 року на засіданні інвентаризаційної комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області (протокол №3), в частині рекомендацій здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2019 року, та в подальшому відкоригований на підставі камеральної перевірки підприємства, даних довідки від 28.04.2016 року №8418/06, внесених до бази даних заробіток, врахований на дату призначення пенсії, а саме за період з 01.01.1980 року по 31.12.1984 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити позивачу нарахування пенсії з 01.03.2019 року, з врахуванням довідки про заробітну плату від 28.03.2008 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем перераховано пенсію позивачу за віком у зв`язку з виявленням факту несплати кооперативом «Теплотехнік» збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 1992-1993 роки і відсутності даних про фонд оплати праці з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року. Також відповідачем виявлено, що ПВБФ «РОТОР» з 16.12.2008 року знаходиться в стані припинення, а дані персоніфікованого обліку по підприємству відсутні. Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернулась з позовом до суду, оскільки, на її думку, сплата страхових внесків є обов`язком роботодавця, а тому саме роботодавець несе відповідальність за неперерахування таких внесків. Також позивач зазначає, що надана нею довідка для обчислення пенсії від 21.03.2008 року за підписом керівника та головного бухгалтера, має відтиск печатки, та була перевірена працівником пенсійного органу на відповідність. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року позовні вимоги задоволено частково шляхом виходу за межі позовних вимог наступним чином:
- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 12.03.2019 року №98 в частині внесення змін до бази даних централізованої підсистеми «Призначення та виплата пенсій» по пенсійній справі №965230173822 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відкоригування з 01.03.2019 року заробітної плати, з якої проводиться виплата пенсії, а саме про внесення до бази даних заробітку, врахованого на дату призначення пенсії, за період з 01.01.1980 року по 31.12.1984 року;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржувала, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції здійснює апеляційний перегляд даної справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України і Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 10.05.2019 року позивача повідомлено, що проведено інвентаризаційну перевірку пенсійної справи №965230173822 ОСОБА_1 та складено протокол №3 засідання інвентаризаційної комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Під час перевірки комісією встановлено що надана позивачем довідка про заробітну плату від 28.03.2008 року не відповідає вимогам статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 01.03.2019 року пенсію перераховано із заробітку за період з січня 1980 року по грудень 1986 року по довідці про заробітну плату Херсонського морського коледжу від 20.09.2002 року №153, врахованій при призначенні пенсії.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що по-перше - пенсіонер не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, по-друге - під час перерахунку пенсії позивача у 2008 році з урахуванням заробітної позивача в приватній промислово-будівельній фірмі "Ротор" за період з 01.06.1991 року по 31.05.1996 року Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона провело зустрічну перевірку достовірності наданої позивачем довідки про її з/плату на ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки, яка не виявила жодних розбіжностей; по-третє - відповідач не надав суду доказів своїх тверджень про недостовірність наданих позивачем відомостей про з/плату на ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та посилається на ті ж обставини, які були зазначені відповідачем у відзиві на позов, і оцінка яким надана судом першої інстанції, стосовно недостовірностей наданих позивачем у 2008 році відомостей про з/плату на ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки. Так, апелянт зазначає, що звертаючись у 2008 році за перерахунком пенсії з доданням стажу, позивач серед інших документів надала свою трудову книжку, згідно записів якої под. №№23, 24 вона працювала в приватній промислово-будівельній фірмі «Ротор», але при зверненні позивача у 2002 році за призначенцям пенсії ці записи були відсутні. 
Також апелянт вказує на те, що записи в трудовій книжці позивача про призначення її в кооператив «Ротор» на посаду "зам.директора" з 23.12.1993 року по пр. №1 від 23.12.1993 року, та про звільнення з 27.12.1999 (за пр. №31 від 27.12.1999) засвідчені директором ОСОБА_2., а згідно матеріалами архівної пенсійної справи ОСОБА_2 , на дату звільнення позивача з кооперативу "Теплотехнік" - 27.12.1999 року ОСОБА_2 займав посаду старшого майстра бригади вогнетривників в ППБФ «РОТОР», а відповідно у нього відсутні повноваження підпису на документах в якості керівника.
Крім того, апелянт вказує на наступні обставини, які на його думку, не були вірно оцінені судом першої інстанції:
- згідно наданої позивачем інформації кооператив "Теплотехнік" був реорганізований в ППБФ «Ротор» у грудні 1991 року (довідка ППБФ «Ротор» від 28.03.2008 року), але даний кооператив на обліку в управліннях Пенсійного фонду м.Херсона ніколи не значився, страхові внески не перераховував;
- згідно з інформацією управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, фонд оплати праці найманих працівників за 1992-1993 роки по підприємству ППБФ «РОТОР» (у яке, як зазначалося вище, у грудні 1991 року реорганізовано кооператив "Теплотехнік") менший, ніж заробітна плата позивача, зазначена у довідці;
- за даними Фонду сума сплаченого збору ППБФ «РОТОР» за період з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року відсутня;
- дані персоніфікованого обліку по ППБФ «РОТОР» також відсутні.
Вищенаведені обставини на думку відповідача вказують на недостовірність наданої позивачем довідки про заробітну плату на ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки, в зв`язку з чим відповідачем правомірно перераховано пенсію позивача з 01.03.2019 року із заробітку за період з січня 1980 року по грудень 1986 року по довідці про заробітну плату Херсонського морського коледжу від 20.09.2002 року №153, яка була врахована при призначенні пенсії позивачу у 2002 році.
При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з того, що в рамках даної адміністративної справи саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в силу приписів ст.77 КАС України зобов`язаний довести правомірність своїх дій та рішень, які є предметом оскарження. 
Зокрема, відповідач повинен був надати належні та допустимі докази, які б підтвердили його твердження про недостовірність наданої позивачем у 2008 році інформації в формі довідки ППБФ «Ротор» від 28.03.2008 року про суми виплаченої позивачу заробітної плати, та спростували результати проведеної Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона зустрічної перевірку достовірності наданої позивачем довідки про її з/плату на ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки, яка оформлена відповідним актом від 16.10.2008 року (а.с.16). 
Однак ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду, відповідач не надав суду жодного належного документального підтвердження тих обставин, на які він посилається в цій справі.
Так, суду не надано доказів тверджень відповідача про те, що при зверненні позивача у 2002 році вперше за призначенням пенсії в її трудовій книжці були відсутні записи про її роботу в ППБФ «Ротор» у 1991-1996 роках. Відповідач не надав суду копій трудової книжки позивача станом на 2002 та 2008 роки, на підстав яких можливо було підтвердити такі твердження пенсійного органу.
Не підтвердив відповідач жодним доказом і того факту, що ОСОБА_2., як особа, яка в статусі директора ППБФ «РОТОР» засвідчувала записи в трудовій книжці позивача, перебував на іншій посаді, а саме на посаді старшого майстра бригади вогнетривників, яка не давала цій особі повноважень на засвідчення таких записів. 
Також слід погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що є недоведеними посилання відповідача на те, що інвентаризаційна комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області прийняла рішення про відкоригування з 01.02.1019 року заробітної плати позивача за результатами камеральної перевірки підприємства, оскільки жодного доказу проведення такої перевірки суду відповідачем не надано.
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи є акт Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона від 16.10.2008 року (а.с.16) згідно якого була проведена зустрічна перевірка достовірності видачі довідки про з/плату ОСОБА_1 за період роботи з 01.06.1991 року по 31.05.1996 року в ППБФ «Ротор» в присутності директора ППБФ «Ротор» на підставі відомостей цього підприємства по нарахуванню з/плати за 1991-1996 роки. Перевірка встановила, що наведені у цьому акті виплати ОСОБА_1 з/плати відповідають даним наданої позивачем довідки про з/плати на цьому підприємству протягом 1991-1996 років, і які були використані при здійсненні перерахунку позивачу пенсії у 2008 році.
Ні у відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі відповідач жодним чином не заперечує результати проведеної Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона зустрічної звірки ППБФ «Ротор» стосовно виплачених позивачу сум з/плати за 1991-1996 роки.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Враховуючи визначені ст.ст.73-75 вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів, колегія суддів вважає, що наявний у матеріалах справи акт Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Херсона від 16.10.2008 року (а.с.16) про результати зустрічної перевірка достовірності видачі довідки про з/плату ОСОБА_1 за період роботи з 01.06.1991 року по 31.05.1996 року в ППБФ «Ротор» є єдиним доказом, який підтверджує дві обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме:
- факт проведення уповноваженим органом пенсійного фонду перевірки наданої позивачем довідки про отримані нею суми заробітної плати в ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки;
- факт відповідності вказаних у наданій позивачем довідці сум заробітної плату за 1991-1996 роки тим сумам, які зазначені у відомостях по нарахуванню з/плати ППБФ «Ротор».
Таким чином, колегія суддів відхиляє як бездоказові доводи апелянта про недостовірність наданої позивачем довідки про заробітну плату в ППБФ «Ротор» за 1991-1996 роки. 
Що стосується посилань апелянта на відсутність сплати ППБФ «РОТОР» збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року, то колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом ст.20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст.106 Закону №1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Водночас, особа, яка має право на пенсію, не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів його роботи на такому підприємстві.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року (справа №208/6680/16-а(2а/208/245/16)) та від 24.05.2018 року (справа №490/12392/16-а), від 20.03.2019 року (справа №688/947/17).
З цих підстав колегія суддів також відхиляє і посилання відповідача на відсутність сплати ППБФ «РОТОР» збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року.
Підсумовуючим все вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що наведені апелянтом доводи для скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними, а враховуючи відсутність оскарження позивачем рішення суду першої інстанції в частині застосованого судом способу захисту права позивача, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Запорожан Д.В.