Постанова
Іменем України
20 травня 2020 року
м. Київ
справа № 161/13705/15-ц
провадження № 61-44459св18
Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач -ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року у складі судді Матвійчук Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»  (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування вимог ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що 31 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1002-0171002/ФКВ, відповідно до якого останній отримав на умовах поворотності та платності грошові кошти в розмірі 351 454,46 грн, зі сплатою 12,50 % річних, строком до 26 червня 2028 року на споживчі потреби. 
У зв`язку з невиконанням зобов`язання, станом на 07 серпня 2015 року у відповідача утворилася заборгованість в загальній сумі з відсотками у розмірі 428 103,55 грн, яку банк просив стягнути на його користь                               із ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк»  заборгованість за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 року в  розмірі  428 103,55 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому наявні правові підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості у порядку статей 526, 527, 629, 1054, 1050 ЦК України.
Не погоджуючись із рішенням суду, 26 липня 2018 року   ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження судового рішення, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд керувався положеннями частини другої статті 358 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу було подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили відповідачем не доведено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
14 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Волинської області                    від 7 серпня 2018 року, в якій просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року поновлено     ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року.
Відкрито касаційне провадження та витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області справу №161/13705/15-ц.
У листопаді 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції незаконно відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки   ОСОБА_1 не був повідомлений у встановлений законом спосіб про час та місце розгляду справи у судовому засіданні.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області                         від 16 листопада 2015 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 року в розмірі - 428 103 гривні 55 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Дельта Банк» 3654 гривні судового збору.
15 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення від 16 листопада 2015 року в справі за позовом                         ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року заяву  ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду.
Повідомлення про перегляд заочного рішення та про розгляд його справи,   ОСОБА_1 отримав особисто 30 серпня 2016 року, що підтверджується зворотним повідомленням (т. 1 а.с. 58, 59).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк»  заборгованість за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 року в  розмірі  428 103,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду, 26 липня 2018 року   ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження судового рішення, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 7 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу було подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд обґрунтовано керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року, оскільки ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою 26 липня 2018 року.
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року, заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення                             від 16листопада 2015 року задоволено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року скасовано та справу призначено до розгляду на 11 жовтня 2016 року.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 було повідомлено належним чином про розгляд його справи, про що судом першої інстанції на його адресу надсилалося повідомлення, яке він отримав особисто та підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 59).
Крім того, про розгляд даної справи в суді першої інстанції, належним чином також був повідомлений представник відповідача ОСОБА_2 , про свідчить що розписка про отримання кореспонденції від 06 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 64). 
Будь-яких доказів наявності обставин непереборної сили, які завдали апелянту вчасно звернутися до суду із апеляційною скаргою, матеріали справи не містять. Вбачається, що ОСОБА_1 та його представник були належним чином  повідомлені про розгляд справи, проте, апеляційну скаргу подали лише 26 липня 2018 року, тобто майже через двадцять один місяць з часу постановлення рішення місцевого суду.
Встановивши, що ОСОБА_1 пропустив річний строк звернення до суду з апеляційною скаргою, та врахувавши те, що причини пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги поданої після спливу одного року, а на обставини непереборної сили відповідач не посилається, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами та матеріалами справи.
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержанням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                     В. М. Сімоненко
Судді:                                                                           А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик