ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
5 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 609/1555/18
провадження № 51-6429км19 
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                            ОСОБА_6 (в режимі відео конференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ? адвоката ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в кримінальному провадженні щодо
 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,раніше не судимого, 
 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч.1 ст. 304; ч.1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі ? КК);
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя с. Рохманів Шумського р-ну Тернопільської обл, не одруженого, не працюючого, учня ДНЗ «Шумське ПТУ», раніше не судимого,
 
засудженого за вчинення  кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч.1 ст. 357 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК ? до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 304 КК ? до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, за ч. 1 ст. 357 ? КК до покарання у виді                обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
 
ОСОБА_8 , вирок щодо якого не оскаржується,засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 357 ККдо покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначити покарання - 3 роки позбавлення волі.
 
На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
 
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2019 року вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_8 та ОСОБА_6  залишив без змін.
 
За вироком місцевого суду у ОСОБА_6 1 листопада 2018 року близько 23:00 виник злочинний умисел на викрадення чужого майна з приміщення Шумської міської ради, розташованої на вул. Івана Франка, 58 у с. Рохманів Шумського р-ну Тернопільської обл. Однак ОСОБА_9 усвідомив, що самостійно винести викрадене майно з приміщення, щоб мати можливість розпорядитися ним, він не зможе, а тому в нього виник злочинний умисел на втягнення неповнолітнього ОСОБА_10 у злочинну діяльність, а саме вчинення крадіжки.
 
1 листопада 2018 року близько 23:00 ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_11 є неповнолітнім, з метою втягнення останнього в злочинну діяльність, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив на нього психологічний вплив, запропонувавши йому взяти участь у викраденні комп`ютерної техніки. ОСОБА_11 погодився на таку пропозицію.
 
Таким чином, ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_11 1 листопада 2018 року близько 23:00 за попередньою домовленістю між собою прийшли до приміщення Шумської міської ради за вказаною адресою де, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли в приміщення міської ради, звідки викрали майно, яке належало Шумській міській раді, на загальну суму 10 503, 87 грн, мікрохвильову піч марки «Samsung» вартістю 933, 33 грн, а також грошові кошти в сумі 1200 грн, які належали виконувачу обов`язків старости с. Рохманів Шумської міської ради ОСОБА_12 .      
 
Окрім того, 1 листопада 2018 року близько 23:00 у ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_10 , які перебували у приміщенні Шумської міської ради та вчиняли таємне викрадення комп`ютерної техніки, мікрохвильової печі та грошових коштів, виник злочинний умисел, спрямований на викрадення печаток.
 
Реалізовуючи свій злочинний умисел, 1 листопада 2018 року, близько 23:00, ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_11 , відімкнули сейф ключем, знайденим у шухляді робочого столу, із верхньої полиці якого таємно викрали класичну гербову печатку Шумської міської ради № 11 для посвідчення нотаріальних дій з оснащенням вартістю 484 грн та класичну печатку «Для документів» Шумської міської ради з оснащенням вартістю 415 грн.
 
Викрадені печатки ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_11 винесли з приміщення міської ради разом з іншим викраденим майном, маючи таким чином можливість розпорядитися ним на власний розсуд.

Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 просить вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому посилається на неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилися його доводи про те, що виправлення                       ОСОБА_13 можливе без ізоляції від суспільства. Вважає, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення ОСОБА_14  та змінив його.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення касаційної скарги та просила залишити судові рішення без зміни.
 
Засуджений у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу захисника, просив її задовольнити.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
 
Відповідно до вимог ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
За змістом ст. 438 вказаного Кодексу при здійсненні касаційного провадження Суд не вправі скасувати оскаржені рішення через неповноту судового розгляду                           та виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
 
У касаційній скарзі захисник заперечує повноту судового розгляду, правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як перевірки цих питань з урахуванням положень ст. 433 КПК до повноважень Суду законом не віднесено. 
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13  та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 357 КК захисником не оспорюються.
 
Що стосується засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 304 КК, то Суд дійшов таких висновків. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 304 КК, зроблено                                з додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
 
Стаття 304 КК передбачає, зокрема, відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.
 
Як убачається з п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2007 року № 2 «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність», під втягненням неповнолітнього у злочинну чи іншу антигромадську діяльність треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь в одному чи декількох злочинах або займатись іншою антигромадською діяльністю. Втягнення завжди передбачає наявність причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії.
 
Втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, передбачає всі види фізичного насильства і психічного впливу, у тому числі й пропозицію вчинити злочин.
 
Так, судом установлено, що ОСОБА_8 погодився вчинити крадіжку на пропозицію ОСОБА_6 і якби не було такої пропозиції, то на вчинення злочину самостійно він би не пішов. З викраденого він отримав 500 грн та деяку комп`ютерну техніку.
 
Неповнолітній засуджений стверджував, що в день вчинення злочину, 1 листопада 2018 року, пізно ввечері він разом з ОСОБА_6 розпивали спиртні напої біля міськради і саме тоді останній запропонував йому вчинити крадіжку майна з приміщення адмінбудинку, на що він погодився; якби не було такої пропозиції на вчинення злочину, то самостійно він би не пішов; з викраденого він отримав 500 грн. та деяку комп`ютерну техніку. Також його показання узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту від 30 листопада 2018 року, під час якого ОСОБА_8 надав такі ж показання.
 
Посилання захисника на те, що суд, порушуючи ст. 337 КПК, вийшов за межі висунутого обвинувачення, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції лише виключив посилання на втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність шляхом обіцянки грошової винагороди за спільне скоєння крадіжки, однак залишив посилання на наявність психологічного впливу зі сторони ОСОБА_6 стосовно неповнолітнього шляхом пропозиції взяти участь у крадіжці.
 
У касаційній скарзі захисник не навів, а колегія суддів не встановила таких обставин, які би вказували на необґрунтованість прийнятого судами рішення, а також невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Як видно з вироку суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів, два з яких відповідно до ст. 12 КК віднесені до категорії тяжких злочинів, його особу та призначив покарання за сукупністю злочинів із застосуванням вимог ст. 70 КК практично в мінімальній межі, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень. 
 
Підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК судом не встановлено. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що призначене  ОСОБА_6  покарання відповідає вимогам ст. 65 КК.
 
Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень ст. 419 КПК із зазначенням короткого змісту вимог, викладених в апеляційній скарзі, і судового рішення суду першої інстанції, викладу позиції інших учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу, і положень закону, яким він керувався. 
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
 
Керуючись статтями 369, 376, 412, 419, 433, 434, 436, 438, 439, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 травня                   2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого                          ОСОБА_6 ? адвоката ОСОБА_7 ? без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною                           і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                       ОСОБА_3