ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №589/1577/19 
Номер провадження 22-ц/816/1309/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року в складі судді Сидорчука О.М., ухваленого у м. Шостка,
                                                         в с т а н о в и в:
Звернувшись до суду із позовом у березні 2019 року, в якому після уточнення, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.09.2015 року в розмірі 15294,59 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4778,53 грн терміном погашення до 30.09.2017 року зі сплатою 18 % річних (п. 2.1 генеральної угоди), за порушення умов виконання грошового зобов`язання передбачена відповідальність у вигляді пені (п. 2.8 угоди) та штрафу (п. 2.2 угоди). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана угода разом з Умовами та правилами та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 14.03.2019 року, виникла заборгованість – 15294,59 грн, яка складається з: 4594,09 грн – заборгованість за кредитом; 2901,08 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 6866,64 грн – заборгованість з пені; 932,78 грн – штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 4594,09 грн та судовій збір в сумі 577,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойкою, оскільки їх розмір та порядок нарахування було погоджено сторонами у визначеній законом формі, а саме в генеральній угоді від 08.09.2015 року, яка підписана відповідачем, було погоджено розмір кредиту та сплату відсотків (п. 2.1), порядок нарахування пені та штрафів (пункти 2.2, 2.8). Крім того, підписавши генеральну угоду, відповідач особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування.  
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов такого договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом та застосування неустойки (пені, штрафів), у разі порушення грошового зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.
Як вбачається із цивільної справи і встановлено судом першої інстанції,08.09.2015 року  між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6). 
Додані банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, відповідачем не підписані (а.с. 7-30).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 14.03.2019 року складає – 15294,59 грн, з яких: 4594,09 грн – заборгованість за кредитом; 2901,08 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 6866,64 грн – заборгованість з пені; 932,78 грн – штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди (а.с. 75).
Також, в обґрунтування своїх вимог, банком було долучено виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 65-66), довідку про встановлення кредитного ліміту (а.с. 76), довідку про номер та термі кредитної картки (а.с. 77).
Будь-які інші документи щодо умов кредитного договору в матеріалах справи відсутні. 
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, та стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій, визначених відповідно до вказаних генеральної угоди та  Умов та правил.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також неустойку (пеня, штрафи) за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.09.2015 року, посилався на умови генеральної угоди, яка нібито підписана відповідачем.
Однак, з представленої банком копії генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6), не можливо встановити будь-які умови кредитного договору, оскільки надана копії нечитабельна. 
При цьому, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції витребовувався в АТ КБ «ПриватБанк» оригінал угоди від 08.09.2015 року для огляду (а.с. 60), однак ні оригінал, ні належна читабельна копія угоди банком надано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, позивачем не було доведено жодними належними доказами, що під час укладання кредитного договору, шляхом підписання генеральної угоди від 08.09.2015 року, його сторонами у визначеній законом формі було погоджено розмір та порядок нарахування відсотків та неустойки.
Що стосується долученого банком до позовної заяви витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, то слід зазначити наступне.
Вказаними Умовами та правилами визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи, які були представлені банком і досліджені судом першої в судовому засідання не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи генеральну угоду, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, вказані документи позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та застосування неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам та користування кредитом, неустойки у вигляді пені та штрафів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.
Проте, враховуючи, що у задоволенні позову про стягнення відсотків та неустойки відмовлено за недоведеністю вимог, АТ КБ «ПриватБанк» не позбавлений можливості повторно звернутись з позов про стягнення цих складових кредитної заборгованості із інших підстав (укладення кредитного договору у визначеній законом формі), з наданням належних доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд
                                                             п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року в оскарженій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий -                                                                              С.С. Ткачук
Судді:                                                                                           О.Ю. Кононенко
                                                                                                      Т.А. Левченко