Ухвала
 
14 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 214/3911/17
 
провадження № 61-5494ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Угринович Наталії Костянтинівни на рішення Саксаганського районного суду                            м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо зміни норми використання природного газу, визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом                                  до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі -                                   ПАТ «Криворіжгаз»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі -                                            АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»), та товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі -                                                     ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо зміни норми використання природного газу, визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.
 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано незаконним встановлений ПАТ «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу для побутового споживача природного газу ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» з 15 серпня 2016 року поновити ОСОБА_1 режим нарахування плати за спожитий природний газ відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203.
 
Визнано право за ОСОБА_1 на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».
 
Визнано, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника ОСОБА_1 . 
 
Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь  ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 320,00 грн з кожного.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» задоволено частково.
 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з                        АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 640,00 грн.
 
Судові рішення мотивовані тим, що, враховуючи факт незаконного встановлення ПАТ «Криворіжгаз» загальнобудинкового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , режим нарахування об`ємів спожитого газу на підставі показань такого лічильника є також незаконним та не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо. Окрім того, оскільки заявник сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано забезпечити встановлення індивідуального лічильнику газу у квартирі заявника до 01 січня 2021 року.
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Угринович Н. К. на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                           від 11 лютого 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» -адвокат Угринович Н. К., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 902/1592/15, від 06 листопада 2019 року у справі № 161/15083/16-ц (провадження № 61-18163св18).
 
У касаційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвокат Угринович Н. К. посилається на те, що суди, задовольнивши позовні вимоги, що не були заявлені позивачем, а також задовольнивши позовні вимоги до ПАТ «Криворіжгаз», які були пред`явлені до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», вийшли за межі позовних вимог та фактично змінили предмет позову, чим порушили норми процесуального права. Зазначає, що загальнобудинковий вузол обліку газу                                        ПАТ «Криворіжгаз» встановлено згідно вимог законодавства України, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. У зв`язку із цим нарахування об`ємів спожитого газу відповідно до показників  загальнобудинкового лічильника є правомірним, а тому у судів були відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо здійснення перерахунку обсягів розподіленого газу. Вважає, судами не враховано той факт, що право споживача на забезпечення та встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, визнано та закріплено із зазначенням строку, до якого має бути встановлено лічильники, а саме до 01 січня 2021 року. Оскільки на час розгляду справи вищезазначений строк не сплив, право споживача на забезпечення лічильником газу не порушено, на що суди не звернули увагу.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем                  (далі - Кодекс ГРС) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
 
Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).
 
За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.
 
Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.
 
Відповідно до пункту 7 глави 7 Розділу Х Кодексу ГРС одразу після встановлення повіреного ЗВТ (або його повірки на місці встановлення) Оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. 
 
Оскільки у порушення вказаних норм Акт пломбування комерційного вузла обліку газу від 15 серпня 2016 року № 8516 не містить підписів споживачів, а між ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Житлосервіс-КР» не було укладено акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо незаконності встановлення загальнобудинкового лічильника газу та, відповідно, нарахування об`ємів спожитого газу на підставі показань такого лічильника.
 
Окрім того, згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.
 
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , у тому числі і позивача по справі, не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.
 
Щодо обов`язку ПАТ «Криворіжгаз» забезпечити населення індивідуальними газовими лічильниками колегія суддів зазначає наступне.
 
Оскільки ОСОБА_1 сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, суди зробили правильний висновок, що ПАТ «Криворіжгаз» зобов`язано надавати послуги, які оплачені споживачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, -                  до 01 січня 2021 року.
 
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суди правильно керувалися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством, та встановили, що саме на                                                  ПАТ «Криворіжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
 
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постановах                         від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження                             № 61-13554св19), від 04 березня 2020 року у справі № 211/2131/18 (провадження № 61-22726св19), а також постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі                                 № 524/7637/16-ц (провадження № 14-470цс19), в яких були встановлені подібні правовідносини та фактичні обставини.
 
Твердження заявника про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постанові                   від  06 листопада 2019 року у справі № 161/15083/16-ц, є необґрунтованими, оскільки судами визначено, що встановлення загальнобудинкового лічильника газу та, відповідно, нарахування об`ємів спожитого газу на підставі показань такого лічильника здійснено з порушенням вимог законодавства. Окрім того, судами встановлено, що у жовтні 2017 року заявником була подана уточнена позовна заява, в якій позовні вимоги були уточнені та пред`явлені тільки до ПАТ «Криворіжгаз». Таким чином, висновок заявника про те, що, задовольняючи позовні вимоги до                             ПАТ «Криворіжгаз», суди вийшли за межі позовних вимог, є помилковим.
 
Посилання заявника на застосування норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від  06 грудня 2018 року у справі № 902/1592/15, є безпідставними, оскільки у наведеній заявником постанові Верховного Суду та оскаржуваних судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справи.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Угринович Н. К. на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 рокута відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19), від 04 березня                    2020 року у справі № 211/2131/18 (провадження № 61-22726св19), а також постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 524/7637/16-ц (провадження № 14-470цс19) виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Угринович Наталії Костянтинівни на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                    від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо зміни норми використання природного газу, визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь