ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5389/19                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                              Василенко Г.Ю.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
18 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від  17 лютого 2020 року (розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 №0006451702.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про оскаржуване податкове повідомлення-рішення він дізнався отримавши в травні 2019 року рішення Уповноваженої особи ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу на підставі складеної податкової вимоги про допущену податкову заборгованість в розмірі 477849,12 грн., яка стосувалась нарахування різних податків, у зв`язку з чим ним були направлені до податкового органу скарги та запити про підстави нарахування такої суми заборгованості, однак вичерпної відповіді на них позивач не отримав. Так, позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеними обставинами ним було направлено скаргу до Державної фіскальної служби України, до якої приєднані копії судових рішень, якими були скасовані винесені податковим органом протягом 2015-2017 років податкові повідомлення - рішення. Позивач пояснює, що з отриманого рішення Державної фіскальної служби України за результатом розгляду його скарги, йому стало відомо, що за даними ІТС "Податковий блок" за ним вже рахується непогашений податковий борг тільки з податку на доходи фізичних осіб у сумі 126 801, 92 грн., який виник у зв`язку з несплатою нарахованого податкового зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням від 03.06.2015 №0006451702, а решта податкової заборгованості, визначеної в отриманій в травні 2019 року податковій вимозі, в розмірі близько 350 000, 00 грн. була вчасно не знята з його особового рахунку працівниками контролюючого органу, згідно винесених судових рішень. Позивач зазначає, що після проведення збору всіх відомостей та наявних у нього документів ним було встановлено, що спірне податкове повідомлення - рішення було прийнято посадовими особами контролюючого органу на підставі висновків акту перевірки №173/17-3 від 14.05.2015. 
Пояснює, що на підставі вказаного акту податковим органом було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення №0006471702, яким донараховано єдиний соціальний внесок на отриманий дохід у сумі 44 848, 34 грн., яке було скасоване рішенням ГУ ДФС в Київській області, за результатом розгляду скарги позивача, а також в рішенні було зобов`язано податковий орган прийняти  нове податкове повідомлення - рішення та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ. Водночас, позивач зазначає, що жодних повідомлень щодо результатів розгляду його скарги на податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 №0006451702 він не отримував, у зв`язку з чим звернувся зі скаргою до ДФС України, яка, свою чергу, скаргу залишила без розгляду та повідомила що строк розгляду скарги був продовжений ГУ ДФС в Київській області до 18.06.2015, однак жодних листів / рішень позивач так і не отримав. На підставі викладеного, позивач вважав, що його скарга задоволена, а податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 №0006451702 - скасоване. Крім того, позивач, зауважує, що новоприйняте на виконання рішення ДФС України податкове повідомлення - рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ були оскаржені ним в судовому порядку та постановою суду, яка набрала законної сили, - скасовані. Таким чином, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від  17 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Київській області від 03.06.2015 №0006451702.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Богуславською районною державною адміністрацією Київської області 30.08.2010 та як платник податків, зборів та обов`язкових платежів перебуває на податковому обліку в Миронівській державній податковій інспекції Обухівського управління Головного управління ДПС в Київській області.
Основним видом діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля пальним для двигунів внутрішнього згорання спеціалізованими підприємствами торгівлі (код 46.71).
У період з 14.04.2015 по 06.05.2015 посадовими особами Миронівської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відповідно до наказу від 01.04.2015 №175 проведена документальна планова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за наслідками якої складено Акт від 14.05.2015 №173/17-3/ НОМЕР_1 .
Згідно з висновками вказаного акту, перевіркою встановлено наступні порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а саме:
- п. 167.1 ст. 167, п. 176.1 ст. 176, п.177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн.;
- п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455.
В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.
Так, перевіркою правильності визначення витрат, відображених в деклараціях про доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 виявлено їх завищення на суму 533643,25 грн.
ФОП ОСОБА_1 включено до витрат вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на підставі неіснуючих операцій з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс» та ПП «Левагро» (акт позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 ).
30.03.2015 ФОП ОСОБА_1 було подано заяву до Миронівської ОДПІ про досягнення податкового компромісу стосовно неузгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 106728,75 грн. по податковому повідомленню-рішенню Миронівської ОДПІ від 01.12.2014 №0015071701.
Миронівською ОДПІ проведено засідання комісії по питанню застосування податкового компромісу, складено протокол засідання №5 від 03.04.2015 та прийнято рішення №5 від 06.04.2015 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу відповідно до Закону України від 25.12.2014 №63-VІІІ.
Внаслідок того, що перевіркою було встановлено неправомірність формування позивачем витрат по господарським операціям з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс» та ПП «Левагро», на думку відповідача, вказане порушення призвело до заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн. та, як наслідок, до заниження зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 44848,37 грн.
За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.06.2015 №0006471702, згідно з яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 44848,34 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 4014,54 грн.
18.06.2015 позивач в порядку адміністративного оскарження звернувся до Головного управління ДФС у Київській області із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702 та рішення від 03.06.2015 №0006471702.
Рішенням Головного управління ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 17.07.2015 №1221/14/10-36-10-01-04 скасовано рішення Миронівської ОДПІ від 03.06.2015 №0006471702 та зобов`язано Миронівську ОДПІ сформувати та виставити вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
В той же час, рішення по результатам розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702 ГУ ДФС у Київській області прийнято не було.
Вищезазначені обставини встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №810/235/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016, та, відповідно до положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування.
З матеріалів справи вбачається, що не отримавши жодного рішення по результатам розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, позивачем, 27.07.2015, було подано скаргу на спірне податкове повідомлення - рішення до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 07.08.2015 №7690/П/99-99-10-01-03-14 скаргу ФОП ОСОБА_1 від 27.07.2015 залишено без розгляду, оскільки рішенням ГУ ДФС в Київській області від 01.07.2015 №1124/14/10-36-10-01-04 було продовжено строк розгляду скарги в частині податкового повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702 по 17.08.2015 (включно), та повідомлено, що позивач має право подати повторну скаргу до ДФС України в разі незгоди з рішенням ГУ ДФС в Київській області яке буде прийнято.
Як убачається з пояснень позивача, зазначених у позовній заяві, станом на момент звернення до суду з даним позовом, він жодних рішень за результатом розгляду його скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, від ГУ ДФС в Київській області так і не отримував.
Водночас, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що 17.08.2015 ГУ ДФС в Київській області було прийнято рішення №1369/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарги, яким залишено податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 №0006451702 без змін.
Крім того зазначено, що 28.08.2015 позивачем було подано повторну скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, і рішенням ДФС України від 10.09.2015 №8568/П/99-99-10-01-03-14 залишено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702 без змін, а скаргу - без задоволення.
На підтвердження вказаних обставин контролюючим органом надано копію конверта про направлення позивачу рішенням ДФС України від 10.09.2015 №8568/П/99-99-10-01-03-14.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що надана відповідачем копія конверта не може бути належним доказом на підтвердження прийняття контролюючим органом рішення за результатом розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, зважаючи на те, що копій самих рішень відповідачем суду не надано, оскільки з його вигляду неможливо встановити вміст відправлення.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. 
Як вбачається з акту перевірки від 14.05.2015 №173/17-3/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 167.1 ст. 167, п. 176.1 ст. 176, п.177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн.
На підставі такого висновку, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» у загальній сумі 129016,92 грн., з яких: 103213,54 грн. - за основним платежем; 25803,38 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).
В той же час, судом встановлено, що твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу ґрунтуються на висновку про неправомірність включення позивачем до складу витрат вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на підставі неіснуючих операцій з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс» та ПП «Левагро» (акт позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 ).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», з ТОВ «Константа-Імпекс» та з ПП «Левагро» вже встановлена постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15, якою було задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та скасовано податкове повідомлення-рішення Миронівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01.12.2014 №0015071701, яке було прийнято на підставі Акту позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 .
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 у справі №810/1039/15 апеляційну скаргу Миронівської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 було залишено без задоволення, а постанову - без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частиною 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Таким чином, враховуючи приписи ст.. 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15 набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.
На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходит до висновку, що твердження податкового органу в акті перевірки на фіктивність господарських відносин позивача з контрагентами, зокрема, ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс» та ПП «Левагро» є безпідставними та необґрунтованими, адже реальність проведення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Нафто-Сервіс плюс», ТОВ «Константа-Імпекс» та ПП «Левагро» були визнані судом у судовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Щодо посилання відповідача на те, що заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу були засновані на висновку про фіктивність та нереальність господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, правомірність зазначеного вище спростована постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15, суд вважає безпідставним та необґрунтованим також висновок податкового органу про збільшення позивачу суми оподатковуваного доходу позивача.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702 підлягає скасуванню. 
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції розглянуто клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити, оскільки, як вже було зазначено судом вище, жодних належних доказів на підтвердження обставин отримання 17.09.2015 ФОП ОСОБА_1 рішення ДФС України за результатом розгляду його скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №0006451702, як і копії самого рішення, відповідачем суду не надано.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.    
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від  17 лютого 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль