Постанова
Іменем України
 
03 квітня2020 року 
м. Київ
 
справа № 761/10766/18
провадження № 61-11351св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач -      ОСОБА_1 ,
відповідач -Головне управління Держпраці у Київській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О.,Мельника Я. С., Сержанюка А. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Держпраці у Київській області призначити повторно спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався з ним 17 січня 2008 року на виробництві у ТОВ Фірма «Т.М.М.» спеціальною комісією в іншому складі, за результатами роботи якої скласти відповідний акт за формою Н-5.
Позов обгрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фірма «Т.М.М.», де працював арматурником. 17 січня 2008 року під час роботи, в результаті нещасного випадку на виробництві, позивач отримав виробничу травму, за наслідками якої були складені акти форми Н-1 від 20 січня 2008 року та форми Н-5 від 20 січня 2008 року.
За результатами огляду МСЕК від 21 липня 2015 року позивачу довічно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15%.
25 липня 2017 року ОСОБА_1 письмово звернувся до Державної служби України з питань праці з проханням визнати недійсним та скасувати акт форми Н-1 від 20 січня 2008 року та акт форми Н-5 від 20 січня 2008 року; призначити та провести повторне розслідування нещасного випадку; скасувати висновки комісії та інше. У своєму листі Головне управління Держпраці у Київській області зазначило, що розслідування нещасного випадку проведено у встановленому порядку, а тому Головне управління не вбачає підстав для організації повторного спеціального розслідування нещасного випадку. В подальшому позивач звернувся до Державної служби України з питань праці з приводу відмови Головного управління Держпраці у Київській області у проведенні повторного спеціального розслідування нещасного випадку. За результатами розгляду скарги позивача, Державна служба України з питань праці зазначила, що не вбачає підстав для призначення повторного розслідування нещасного випадку.
Не зважаючи на відмову відповідача, позивач вважає, що розслідування нещасного випадку проведено з порушенням встановленої законодавством процедури розслідування нещасних випадків на виробництві; викладені в актах обставини не відповідають дійсності; особи, які проводили розслідування, упереджено віднеслись до порядку проведення розслідування, в зв`язку із чим ОСОБА_1 і звернувся до суду з вказаним позовом.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивачем не були оскарженні акти Н-1 та Н-5 щодо нещасного випадку, зазначені акти є діючими та не скасовані, тому позивач не довів обгрунтованість своїх вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
01 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 
24 липня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Головного управління Держпраці у Київській області на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не  взято до уваги, що відповідно до пункту 10 Порядку проведення розслідування нещасних випадків на виробництві в редакції чинній на сьогодні та на час настання та проведення розслідування нещасного випадку, що стався з відповідачем, вказаний пункт не містить взагалі положення, що у разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за відповідною формою чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду. 
У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. 
Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. 
У статті 22 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці може бути оскражене у судовому порядку. 
Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. 
Після отримання відповіді від Головного управління Держпраці у Київській області, що розслідування нещасного випадку проведено у встановленому порядку Головне управління не вбачає підстав для організації повторного спеціального розслідування нещасного випадку, відповідач звернувся до суду. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач звернувся до суду у 2018 році, через десять років після настання нещасного випадку та затвердження Актів за формою Н-5 та Н-1 і при цьому до позовної заяви не додано копій документів, що позивач за десять років хоч раз звертався до роботодавця із заявою про проведення повторного розслідування. 
Для проведення повторного чи додаткового розслідування вказаного нещасного випадку ОСОБА_1 необхідно звернутися до Фірми «Т.М.М.» ТОВ, комісією якого проводилося розслідування, а не до Головного управління. 
Через десять років місце нещасного випадку не збереглося, відсутні особи які б могли надати будь-які пояснення за нещасним випадком з ОСОБА_1 . 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працював арматурником у ТОВ Фірма «Т.М.М.».
Відповідно до Акта розслідування нещасного випадку, що стався 17 січня 2008 року о 12 год. 30 хв. в ТОВ Фірма «Т.М.М.», комісією з розслідування встановлено, що нещасний випадок, що стався 17 січня 2008 року із арматурником ОСОБА_1 , пов`язаний з виробництвом, про що було складено акт форми Н-1 (а.с.4-8).
В Акті встановлено, що ОСОБА_1 приступив до роботи на круглопиляльному верстаті без завдання безпосереднього керівника робіт та без права роботи на ньому, чим порушив пункт 1.6.3 Інструкції з охорони праці № 57 для арматурника.
За результатами огляду МСЕК від 21 липня 2015 року позивачу довічно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15 % (а. с.17).
25 липня 2017 року ОСОБА_1 письмово звернувся до Державної служби України з питань праці з проханням проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ним у ТОВ Фірма «Т.М.М.».
Листом від 17 серпня 2017 року Головне управління Держпраці у Київській області зазначило, що розслідування нещасного випадку проведено у встановленому порядку, позивачем не надано додаткових матеріалів, які могли б вплинути на причини настання нещасного випадку, а тому Головне управління не вбачає підстав для організації повторного спеціального розслідування нещасного випадку (а.с. 18).
20 жовтня 2017 року позивач звернувся до Державної служби України з питань праці щодо незгоди з висновками комісії з розслідування нещасного випадку, який стався з ним 17 січня 2008 року під час перебування у трудових відносинах з ТОВ Фірма «Т.М.М.».
Листом від 06 листопада 2017 року Державна служби України з питань праці зазначила, що розслідування проведено у відповідності з вимогами Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, а тому відсутні підстави для призначення повторного розслідування нещасного випадку (а. с. 19).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.
Верховний Суд погоджується з таким висновком з огляду на таке. 
Згідно з пунктом 10 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов`язаний протягом доби утворити комісію та організувати проведення розслідування.
Відповідно до пункту 11 Порядку Голова комісії зобов`язаний письмово поінформувати потерпілого або уповноважену ним особу, яка представляє його інтереси, про його або її права і з початку роботи комісії запросити до співпраці.
Згідно з пунктом 14 Порядку Комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження; скласти у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пов`язаного з виробництвом, крім актів за формою Н-5 і Н-1, у шістьох примірниках картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою          П-5 (далі - картка за формою П-5) згідно з додатком 5.
Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою та всіма членами комісії. У разі незгоди із змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою Н-5 як його невід`ємну частину.
У випадках, зазначених у пункті 31 цього Порядку, або у разі виникнення потреби у проведенні лабораторних досліджень, експертизи, випробувань для встановлення обставин і причин настання нещасного випадку строк розслідування може бути продовжений за письмовим погодженням з територіальним органом Держпраці за місцезнаходженням підприємства.
У разі отримання письмового погодження роботодавець приймає рішення про продовження строку проведення розслідування.
Відповідно до пункту 17 Порядку роботодавець, який утворив комісію, повинен розглянути і затвердити примірник акта за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) протягом доби після надходження матеріалів щодо результатів розслідування.
На вимогу потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, голова комісії зобов`язаний ознайомити їх з матеріалами розслідування.
Згідно із пунктом 33 Порядку Контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції.
Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 зводилися до зобов`язання відповідача призначити повторно спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався з ним 17 січня 2008 року на виробництві у ТОВ Фірма «Т.М.М.» спеціальною комісією в іншому складі, за результатами роботи якої скласти відповідний акт за формою Н-5. При цьому, самі акти за формою Н-1 та Н-5 позивач не оскаржує, як не оскаржує і відмову відповідача у задоволенні його заяви про проведення повторного спеціального розслідування.
Відповідно до пункту 34 Порядку Посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.
Відповідно до статті 22 Закону України "Про охорону праці", пункту 10 Порядку роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов`язаний протягом доби своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку та організувати проведення розслідування.
Зазначена комісія зобов`язана з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.
З огляду на зазначене, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, положення закону та враховуючи, що акти за формою Н-1 та Н-5 від 20 січня 2008 року нескасовані та є діючими, законним та обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача призначити повторно спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався з ним 17 січня 2008 року на виробництві у ТОВ Фірма «Т.М.М.», спеціальною комісією в іншому складі, за результатами роботи якої скласти відповідний акт за формою Н-5, з огляду на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.
Верховний Суд погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на те, що в обґрунтування позову ОСОБА_1 зводилося до зобов`язання відповідача призначити повторно спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався з ним 17 січня 2008 року на виробництві у ТОВ Фірма «Т.М.М.» спеціальною комісією в іншому складі, за результатами роботи якої скласти відповідний акт за формою Н-5, однак самі акти за формою Н-1 та Н-5 позивач не оскаржує, як не оскаржує і відмову відповідача у задоволенні його заяви про проведення повторного спеціального розслідування.
Звернення до суду саме з такою вимогою, як призначення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, не є належним способом захисту і не поновить порушеного права.
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду. 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку про відмову в позові.
З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам позову та апеляційної скарги, яким суди надали належну оцінку, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди  ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 Є. В. Петров
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            В. М. Сімоненко