ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року	Львів	Справа № 300/2267/19 пров. № А/857/3088/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Кузьмича С.М. та Макарика В.Я.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                          ОСОБА_1 ;
від відповідача -                                         Саган Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській обл., про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення дій щодо повернення надміру сплачених митних платежів (суддя суду І інстанції: Тимощук О.Л., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.02.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

15.11.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Новосад В.М., діючий на підставі ордера від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Івано-Франківської митниці ДФС протиправною; зобов`язати відповідача Івано-Франківську митницю ДФС підготувати висновок про повернення надміру сплачених митних платежів у розмірі 20025 грн. та подати його для виконання Головному управлінню /ГУ/ Державної казначейської служби /ДКС/ в Івано-Франківській обл.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу за договором № 05/09/2019 від 18.10.2019р. про надання юридичних послуг згідно розрахунку (Т.1, а.с.8-11).

          Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (Т.1, а.с.1-3).

          Ухвалою суду від 17.12.2019р. допущено заміну відповідача Івано-Франківської митниці ДФС його правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби (Т.1, а.с.66-67).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківської митниці ДФС щодо нескладення та неподання ГУ ДКС України в Івано-Франківській обл. висновку про повернення надміру сплачених митних платежів у розмірі 20025 грн.; зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби підготувати висновок про повернення надміру сплачених митних платежів у розмірі 20025 грн. та подати його для виконання ГУ ДКС в Івано-Франківській обл.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (Т.1, а.с.123-130).

07.02.2020р. на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11600 грн. (Т.1, а.с.135-144).

          Згідно додаткового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020р. клопотання позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9600 грн.; у задоволенні решти вимог клопотання відмовлено (Т.1, а.с.150-153).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржила відповідач Галицька митниця Держмитслужби, яка покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити (Т.1, а.с.173-175).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом не враховані приписи ст.134 КАС України, практику Європейського суду з прав людини щодо компенсації судових витрат.
Також на момент подання позовної заяви витрати на правову допомогу були відсутніми та лише допускалися у майбутньому.

Представником адвокатом Новосадом В.М., діючим на підставі ордера від імені та в інтересах ОСОБА_1 , скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною та необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (Т.1, а.с.202-204).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом Галицькою митницею Держмитслужби оскаржується додаткове рішення суду в щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 9800 грн.

          Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не було вирішено в рішенні суду від 03.02.2020р.; позивачем своєчасно подано клопотання про розподіл судових витрат та належне підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9600 грн.
          При цьому, судом визнано безпідставними вимоги позивача про відшкодування сплачених 2000 грн. за написання відповіді на відзив, оскільки позивач таким правом під час розгляду справи не скористався.

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 11600 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:
договір № 05/09/2019 від 18.10.2019р. про надання юридичних послуг, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням «Ромблекс» (а.с.24-28);
ордер серії ЛВ № 169009 на надання правової допомоги, виданого адвокату Адвокатського об`єднання «Ромблекс» Новосаду В.М. (Т.1, а.с.32);
Акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2020р. до договору № 05/09/2019 від 18.10.2019р. про надання юридичних послуг з описом робіт (попереднє опрацювання наданих клієнтом матеріалів, узгодження правової позиції у справі, пошук та вивчення законодавчих актів, складення запитів і заяв, клопотань у процесі ведення справи, складення відповіді на відзив, підготовка та подання доказів по справі, підготовка та складення адміністративного позову), відповідно до якого затрачено 8,5 годин на загальну суму 11600 грн. (Т.1, а.с.137);
дублікат квитанції № 0.0.1605333473.1 від 04.02.2020р. про оплату юридичних послуг на суму 11600 грн. (Т.1, а.с.139).
Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 300/2267/19 (покликання на реквізити договору про надання юридичних послуг є в позовній заяві, копія цього договору подана разом з позовною заявою до суду).

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу доказів та судової практики в аналогічних справах, підготовки позову та додатків до нього.
          Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача (чергова справа щодо митного оформлення автомобіля та повернення надміру сплачених платежів до бюджету), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 9800 грн., відхиливши вимоги про відшкодування витрат на підготовку відповіді на відзив, яка позивачем не була подана до суду.

          В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд справи проведено в письмовому провадженні без виклику сторін), витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 9800 грн.

          Водночас, відповідачем у відзиві на заявлений позов не було детально та послідовно викладено свою позицію щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань митного органу понесених витрат на правову допомогу (Т.1, а.с.89-91).
          Також в поданій апеляційній скарзі Галицька митниця Держмитслужби обмежила свої доводи лише цитуванням змісту ст.134 КАС України та практики ЄСПЛ, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.
          Покликання на зміст позовної заяви та твердження апелянта щодо відсутність витрат на правову допомогу на момент подання позовної заяви є некоректним, оскільки процесуальний закон допускає можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ст.143 КАС України).
          Звідси, відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

          При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2020р. в адміністративній справі № 300/2267/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 13.05.2020р.