ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 р.	Справа № 520/8846/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
                                                                            позивача: ОСОБА_1 
                                                                         представника відповідача: Крюкової А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 12.11.19 року по справі № 520/8846/19
          за позовом       Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до       Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області               
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 , підприємець) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби, територіальний орган), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про відмову у державній реєстрації потужності, про яке було повідомлено листом цього підрозділу Відповідача (вих. № 39.1/2263 від 20.08.2019);
- зобов`язати ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області провести державну реєстрацію потужності шляхом зобов`язання внести інформацію про зазначену у заяві від 13.08.2019 потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про відмову у державній реєстрації потужності, викладене у листі "Повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності" № 39.1/2263 від 20 серпня 2019 р.
Зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, буд. 40, 6-й поверх, м. Харків, 61166, код ЄДРПОУ 40324829) прийняти рішення про державну реєстрацію потужності з одночасним присвоєнням потужності особистого реєстраційного номеру згідно заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) від 13.08.2019 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, буд. 40, 6-й поверх, м. Харків, 61166, код ЄДРПОУ 40324829) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) в сумі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визначив, що висновок владного суб`єкта про можливість чи неможливість віднести житловий будинок до потужності оператора ринку та чи є такий за визначенням такою потужністю не може слугувати висновком про те, що оператором ринку надано неповну інформацію.
При цьому, судом було необґрунтовано зазначено, що Закон № 771/97 не розділяє споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі на житлові та не житлові, не містить заборони щодо використання житлових будівель у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів.
Також, судом першої інстанції було необґрунтовано застосовано норми матеріального права та не враховано, що позивач просить здійснити фактично дії щодо надання дозволу здійснити господарчу діяльність з реалізації харчових продуктів з квартири, яка не переведена у нежитловий фонд. 
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Житлового кодексу Української PCP до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб нспромислового характеру.
Згідно з п. 4.4. Положення про порядок переведення жилих приміщень та жилих будинків в нежилі, затвердженого Рішенням Харківської міської ради від 06.07.2011 р. № 336/11, Управління містобудування га архітектури у 10-ти денний термін направляє запити щодо можливості переведення жилого будинку чи жилих приміщень в нежилі для розміщення в них об`єктів невиробничої сфери до органів державного санітарного та пожежного нагляду, Департаменту житлового господарства, адміністрації відповідного району та управління містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (у разі віднесення будинку до пам`ятки архітектури).
Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем до Головного управління Держиродспоживслужби Харківської області, як правонаступника органів санітарного нагляду, відповідного запиту та його розгляду.
Окрім того, відповідач вказує, що, зазначивши в заяві від 13.08.2019 адресу свого місця проживання та житловий будинок, замість назви (опису) потужності, заявником було подано неповну інформацію про адресу місця знаходження потужності та назву (опис потужності), адже житловий будинок за своїм призначенням не може відповідати змісту поняття «потужності», обов`язковою ознакою якого є виробництво та/ або обіг об`єктів санітарних заходів, якими є харчові продукти. 
Житловий будинок не може за своїм призначенням та характеристиками відповідати гігієнічним вимогам до потужностей, що передбачені пунктами 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 41 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», а саме: бути спланованим, сконструйованим та розміщеним для належного утримання, чищення та/або дезінфекції, запобігання або мінімізації будь-якого забруднення, а також здійснення заходів, необхідних для забезпечення гігієнічних вимог, у тому числі заходів з боротьби із шкідниками, запобігання накопиченню бруду, контакту з токсичними речовинами та матеріалами, забрудненню харчових продуктів, підтримання необхідних температурних режимів; мати належну природну або механічну вентиляцію. Система вентиляції має бути сконструйована таким чином, щоб механічний потік повітря із забрудненої зони не потрапляв до чистої зони, був забезпечений безперешкодний доступ до фільтрів та інших частин, які необхідно чистити або замінювати, забезпечуватися належним природним та/або штучним освітленням приміщення, необхідним для виробництва та/або зберігання харчових продуктів; підлога повинна мати достатню дренажну систему, конструкція якої запобігатиме ризику забруднення. При відкритих та/або частково відкритих дренажних каналах рух відходів має бути з чистої до забрудненої зони.
З огляду на вказане, житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 69 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», відповідно заява від 13.08.2019 про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію: не зазначено назву (опис) потужності, її адресу, натомість зазначено житловий будинок та його адресу.
Таким чином, судом першої інстанції невірно було розтлумачено та застосовано пункт 69 частини 1 статті 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», яким наведено поняття «потужності», тобто це споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів. Адже, з наведеного поняття вбачається, що обов`язковою ознакою потужностей є обіг об`єктів санітарних заходів, вимоги до яких встановлено вищевказаними пунктами 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 41 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», до того ж будинок не було переведено до нежитлового фонду.
Відповідно, зробивши вказаний вище невірний, необґрунтований висновок, суд протиправно, в порушення частини 4 ст. 245 КАС України, вирішив вийти за межі позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про державну реєстрацію потужності з одночасним присвоєнням потужності особистого реєстраційного номеру, оскільки вважав, що належним способом захисту та відновлення його права є саме такий спосіб.
У спірних правовідносинах ч. 5 ст. 25 Закону № 771/97, п.3.7 Порядку проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 № 39, передбачено право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми Порядку проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 № 39, Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", Положення про порядок переведення жилих приміщень та жилих будинків в нежилі, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 06.07.2011 №336/11, ст.150 КУпАП та, відповідно, зроблено незаконні та необґрунтовані висновки у даній справі.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
ФОП ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції - повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 - без змін.
Позивач в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу.
Представник відповідача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
ОСОБА_1 13.08.2019 звернувся до ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області із заявою про державну реєстрацію потужностей (вид діяльності - реалізація) з додатком до неї від 13.08.2019 року "Додаткова інформація до заяви про державну реєстрацію потужності".
21.08.2019 позивач отримав лист, в якому містилося "Повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності" № 39.1/2263 від 20 серпня 2019 року.
Мотивуючи своє рішення, суб`єкт владних повноважень виходив з того, що оскільки житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 69 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", відповідно, заява від 13.08.2019 про державну реєстрацію потужності містить неповну інформацію.
Вважаючи зазначене рішення протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про відмову в державній реєстрації потужності, викладене у листі "Повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності" № 39.1/2263 від 20  серпня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було підстав для відмови ФОП ОСОБА_1 в державній реєстрації потужності з посиланням на порушення ним ч.3 ст. 25 Закону № 771/97 на підставі заяви від 13.08.2019.
В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача внести інформацію про зазначену у заяві від 13.08.2019 потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога не є вірним та належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки вказане не належить до сфери управлінських функцій відповідача.
Разом з тим, з метою повного та ефективного захисту прав позивача в спірних відносинах суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача прийняти рішення про державну реєстрацію потужності з одночасним присвоєнням потужності особистого реєстраційного номеру.
Проаналізувавши положення законодавства, норми якого регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Закон України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" від  23.12.1997 № 771/97-ВР (далі - Закон № 771/97-ВР) регулює відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї. 
За визначенням п. 69  ч. 1 ст. 1 Закону №  771/97-ВР  потужності - споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів. 
В свою чергу, згідно з п. 50 ч.1 ст.1 Закону № 771/97-ВР об`єкти санітарних заходів - харчові продукти, допоміжні матеріали для переробки, предмети та матеріали, що контактують з харчовими продуктами.
Відповідно до п. 51 ч.1 ст.1 Закону № 771/97-ВР обіг - реалізація та/або зберігання харчових продуктів для цілей реалізації, включаючи пропонування до реалізації та/або іншої форми передачі, реалізації, розповсюдження або будь-яку іншу форму передачі незалежно від її здійснення на платній чи безоплатній основі. Дії, пов`язані з направленням на переробку (зміну призначеного використання), вилучення та/або відкликання, та/або утилізацію харчових продуктів, не вважаються обігом.
За визначенням п.31 ч.1 ст.1 Закону №  771/97-ВР компетентний орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
Загальні засади державної реєстрації потужностей визначено статтею 25 Закону №  771/97-ВР.
Так, згідно з ч.1  ст.25 Закону № 771/97-ВР державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу. 
Державна реєстрація потужностей здійснюється компетентним органом шляхом внесення відповідної інформації до реєстру на безоплатній основі. Потужностям у реєстрі присвоюється особистий реєстраційний номер (ч. 2 ст. 25 Закону № 771/97-ВР).
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 771/97-ВР не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужності оператор ринку зобов`язаний подати (надіслати) до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, в якій зазначаються найменування, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), місце проживання оператора ринку, назва (опис) потужності, її адреса, заплановані види діяльності та перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати, вид оператора ринку за класифікацією суб`єктів господарювання, визначеною Господарським кодексом України (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва). 
Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи та реєструється територіальним органом компетентного органу в день її надходження (ч. 4 ст.25 Закону № 771/97-ВР).
Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону № 771/97-ВР підставою для відмови у державній реєстрації потужності є невідповідність заяви встановленій формі, надання в ній неповної інформації або наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності. Відмова у державній реєстрації потужностей з інших підстав не дозволяється. У рішенні про відмову в державній реєстрації потужності обов`язково зазначаються підстава для відмови та фактичні обставини, що підтверджують наявність такої підстави. 
Рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації приймається протягом 10 календарних днів після отримання відповідної заяви оператора ринку. Копія рішення про державну реєстрацію потужності або про відмову у такій реєстрації надається (надсилається) оператору ринку протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. 
Процедуру державної реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів та не потребують отримання експлуатаційного дозволу, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб`єктам затверджено Наказом Мінагрополітики та продовольства України від 10.02.2016  № 39, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2016 за № 382/28512 (далі - Порядок № 39).
Відповідно до п.1.3 Порядку № 39 оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку), який провадить діяльність, що відповідно до вимог Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" не вимагає отримання експлуатаційного дозволу, зобов`язаний подати до територіального органу компетентного органу заяву про державну реєстрацію потужності, яка використовується на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів, відповідно до цього Порядку.
Згідно з п.п.1.5, 1.6 Порядку оператор ринку, який станом на дату набрання чинності Законом використовує потужність, на яку не отримано експлуатаційного дозволу, зобов`язаний подати заяву про державну реєстрацію такої потужності до територіального органу компетентного органу.
Державній реєстрації підлягає кожна окрема потужність оператора ринку.
Для державної реєстрації потужності оператор ринку подає територіальному органу компетентного органу за адресою потужності заяву за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.2.1 Порядку № 39). 
Заява про державну реєстрацію потужності засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи (п.2.2 Порядку № 39).
За приписами п.2.6 Порядку № 39 територіальному органу компетентного органу забороняється вимагати для державної реєстрації потужності будь-які інші документи, крім заяви.
З викладеного вище вбачається, що частиною 5 статті 25 Закону №  771/97-ВР встановлено виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації потужності, якими є: 
- невідповідність заяви встановленій формі;
- надання в ній неповної інформації;
- наявність раніше прийнятого рішення про державну реєстрацію цієї потужності. 
Наведеним вище приписам ч.5 ст.25 Закону № 771/97-ВР кореспондують положення п.3.7 Порядку № 39. 
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було подано заяву від 13.08.2019 про державну реєстрацію потужності за формою, передбаченою додатком 1 до Порядку № 39, в якій у п. 4 зазначено "Адреса потужності оператора ринку" наступну інформацію: "житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . У додатку до заяви "Додаткова інформація до заяви про державну реєстрацію потужності" від 13.08.2019 у п. 3 "Назва (опис) потужності" міститься зазначена позивачем інформація - "житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ", у п. 4 вказаного Додатку зазначені заплановані види діяльності - перелік харчових продуктів, виробництво та/або обіг яких планується здійснювати - усі харчові продукти, окрім тих, на які потрібно отримання експлуатаційного дозволу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що позивачем у поданій до ГУ Держпродспоживслужби у Харківській області заяві від 13.08.2019 та додатку до неї було вказано усі обов`язкові відомості, передбачені ч.3 ст.25 Закону №  771/97-ВР, а посилання відповідача на зазначення у заяві неповної інформації щодо назви (опису) потужності та її адреси не відповідають фактичним обставинам справи. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що житловий будинок не є та не може бути потужністю за змістом пункту 69 частини 1 статті 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", колегія суддів зауважує на таке. 
Визначення терміну "потужності" міститься у п. 69 ч. 1 ст. 1 Закону № 771/97-ВР - це споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі, обладнання та інші засоби, включаючи транспортні засоби, а також територія, що використовуються у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів. 
Крім того, п. 79 ч.1 ст. 1 Закону № 771/97-ВР містить такі поняття, як рухомі та/або тимчасові потужності - тимчасові споруди, рухомі транспортні засоби, призначені для торгівлі, що також відноситься до потужностей. 
При цьому, Закон № 771/97-ВР не розділяє споруди або комплекс споруд, приміщення, будівлі на житлові та не житлові, не містить заборони щодо використання житлових будівель у виробництві та/або обігу об`єктів санітарних заходів. 
Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача до спірних правовідносин ч.4 ст.4, ст.6 Житлового кодексу України, оскільки спеціальним Законом, який регулює правовідносини між оператором ринку та компетентним органом (в даному випадку, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області) щодо державної реєстрації потужності, є Закон України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", який і підлягає пріоритетному застосуванню при вирішенні даного спору.
Враховуючи викладене, є безпідставними доводи відповідача про те, що нормами ч. 4 ст. 4, ст. 6 Житлового кодексу України встановлено заборону на використання квартири не за призначенням, тому квартира у житловому будинку не може бути зареєстрована в якості потужності з реалізації харчових продуктів.
Крім того, судження ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області про неможливість віднести квартиру у житловому будинку до потужності оператора ринку, не може слугувати підставою для висновку про те, що оператором ринку надано неповну інформацію.
Також, колегія суддів зауважує, що позивачем у заяві від 13.08.2019 та в додатку до неї чітко зазначено про те, що єдиним видом діяльності, який буде здійснюватися у потужності, зазначеній у заяві, є реалізація харчових продуктів.
Тобто, у заяві від 13.08.2019  відповідача повідомлено, що вказана вище потужність не буде ані місцем виробництва або переробки, ані місцем фактичного знаходження харчових продуктів.
В судовому засіданні позивач підтвердив зазначену в заяві інформацію та повідомив, що метою проведення державної реєстрації потужності є здійснення ним документообігу. 
Однак, відповідач на це уваги не звернув та жодної оцінки в повідомленні від 20.08.2019 про відмову у державній реєстрації потужності не надав. 
Посилання відповідача на невідповідність квартири у житловому будинку гігієнічним вимогам, встановленим статтею 41 Закону №  771/97-ВР, не є підставою для відмови у державній реєстрації потужності в розумінні ч.5 ст.25 цього Закону. 
Натомість, відмова в реєстрації потужності з підстав, не передбачених цією нормою, прямо заборонена Законом № 771/97-ВР.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у відповідача не було підстав для відмови ФОП ОСОБА_1 в державній реєстрації потужності з посиланням на порушення ним ч.3 ст. 25 Закону № 771/97 на підставі заяви від 13.08.2019. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність свого рішення, що оскаржується.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в м. Харкові Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про відмову у державній реєстрації потужності, викладене у листі "Повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у державній реєстрації потужності" № 39.1/2263 від 20 серпня 2019.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області провести державну реєстрацію потужності шляхом зобов`язання внести інформацію про зазначену у заяві від 13.08.2019 потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку, колегія суддів зауважує на таке. 
Як зазначалось вище, п.31 ч.1 ст. 1 Закону № 771/97-ВР визначено, що компетентний орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів. 
Відповідно до п.3.1 Порядку № 39 державна реєстрація потужності здійснюється територіальним органом компетентного органу протягом 15 робочих днів після отримання заяви оператора ринку про таку реєстрацію.
Згідно з п. 3.5 Порядку № 39 рішення про державну реєстрацію потужності містить таку інформацію: 1) найменування або прізвище, ім`я та по батькові оператора ринку; 2) особистий реєстраційний номер потужності; 3) адреса потужності; 4) вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності; 5) дата прийняття територіальним органом компетентного органу рішення про державну реєстрацію потужності. 
Територіальний орган компетентного органу приймає рішення про державну реєстрацію потужності за відсутності підстав для відмови у такій реєстрації, наведених у пункті 3.7 цього розділу. Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію потужності територіальний орган компетентного органу присвоює потужності особистий реєстраційний номер. 
Водночас, пунктами 4.1., 4.2 Порядку № 39 встановлено, що Реєстр ведеться компетентним органом (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів) в електронному вигляді з використанням матеріально-технічної бази територіальних органів компетентного органу за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку. Внесення до Реєстру інформації, вказаної у пункті 3.5 розділу III цього Порядку, здійснюється компетентним органом протягом 5 робочих днів з дати прийняття рішення про державну реєстрацію потужності. 
Таким чином, здійснення державної реєстрації потужності та внесення інформації про зазначену у заяві від 13.08.2019 потужність до Державного реєстру потужностей операторів ринку належить до сфери виключних управлінських повноважень відповідача. 
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2  ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього  Кодексу, в межах позовних вимог (ч.2  ст.9 КАС України).
Однак, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що за відсутності рішення про державну реєстрацію потужності, прийнятого керівником ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за результатами повного та всебічного розгляду заяви позивача від 13.08.2019, позовна вимога про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію потужності та внести інформацію про неї до Державного реєстру потужностей операторів ринку, не може бути задоволена.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача у спірних відносинах, слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про державну реєстрацію потужності з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. 
Отже, правомірно застосувавши в даному випадку ч. 2 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції обрав невірний спосіб захисту прав позивача, зобов`язавши Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області прийняти рішення про державну реєстрацію потужності з одночасним присвоєнням потужності особистого реєстраційного номеру згідно заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 13.08.2019.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ч. 4 вказаної статті Кодексу зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на положення вищезазначених норм законодавства, колегія суддів вважає за необхідне змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019, виклавши його в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, буд. 40, 6-й поверх, м. Харків, 61166, код ЄДРПОУ 40324829) повторно розглянути заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) від 13.08.2019 про державну реєстрацію потужності з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові".
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року по справі № 520/8846/19  змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, буд. 40, 6-й поверх, м. Харків, 61166, код ЄДРПОУ 40324829) повторно розглянути заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) від 13.08.2019 про державну реєстрацію потужності з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові".
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року по справі № 520/8846/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  10.03.2020 року