П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/12311/19	

Головуючий в 1 інстанції: Донцов Д.Ю.
Дата і місце ухвалення: 31.01.2020р., м.Одеса
                П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого - судді :   Бойка А.В.,
                                          суддів:  Федусика А.Г.,
                                                           Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:
18.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до заступника начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №531/19 від 04.07.2019 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 8 статті 96 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950 грн.
29.01.2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №531/19 від 04.07.2019 року до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2020 року в задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 12.02.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану не повним з`ясуванням обставин справи, а також порушенням судом норм процесуального права.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при розгляді поданого позивачем клопотання про забезпечення позову суд необґрунтовано зазначив, що підставою для забезпечення позову заявник вказав п.1, 2 ч.1 ст.151 КАС України, оскільки вимоги поданої заяви ОСОБА_1 обґрунтовував положеннями п.5 ч.1 ст.151 Кодексу. Застосування обраного представником позивача виду забезпечення позову  жодним чином не може порушити  права та обов`язки державного виконавця, визначенні статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», так як п.2 ч.1 ст.34 Закону передбачено, що виконавець зупиняє вчинення  виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. 
Апелянт стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі  може істотно ускладнити виконання рішення суду  та призвести до необхідності докладання позивачем зусиль, що повернути стягнуті кошти в рамках виконавчого провадження у випадку скасування спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення №531/19 від 04.07.2019 року.
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2020 року та ухвалення нового судового рішення - про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач посилався на те, що спірною постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №531/19 від 04.07.2019 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950 грн.
21.10.2019 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області  відкрито виконавче провадження №60300357 з примусового виконання постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №531/19 від 04.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів, а постановою від 07.11.2019 року - накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника. 
Оскільки подання позову, відповідно до ч.4 ст.150 КАС України, не зупиняє дію відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, тому виконання органами ДВС постанови відповідача №531/19 від 04.07.2019 року може істотно ускладнити в подальшому поновлення порушеного права. У зв`язку з цим, позивач вважає, що у спірних правовідносинах наявні підстави для забезпечення позову у спосіб, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 151 КАС України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої заяви з огляду на наступне.
Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено                1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;               4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Згідно п.17 Постанови Пленуму ВАСУ за №2 від 6.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАСУ під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не зазначено обґрунтованих підстав наявності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Законодавством передбачено обов`язковість виконання рішення суду, а тому, у випадку скасування оскаржуваної постанови, позивач матиме правові підґрунтя для відновлення своїх прав шляхом виконання рішення суду.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Подане позивачем до суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за наявності яких позивач вважає, що захист прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені. 
ОСОБА_1 , заявляючи клопотання про забезпечення позову, не надав суду першої інстанції достатніх доказів на підтвердження здійснення органами ДВС дій щодо стягнення коштів з боржника у виконавчому провадженні ВП №60300357, в тому числі й щодо прийняття рішення про здійснення відповідних відрахуваннь з його заробітної плати чи пенсії.
В обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову позивач не посилається на жодні дійсно існуючі обставини, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а на гіпотетичні. 
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 31.01.2020 року суд апеляційної інстанції не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 11.03.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.   Шевчук О.А.