Постанова
Іменем України
 
23 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 695/2368/18
 
провадження № 61-20296св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
представник відповідача - Сироватська Олена Миколаївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року у складі судді Середи Л. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що вона з 16 липня 1979 року працювала на посаді бухгалтера Золотоніської центрсберкаси № 3275, а 30 травня 2016 року була переведена на посаду головного економіста сектору контролю           операцій та перевірки щоденної звітності Територіального відокремленого безбалансового відділення № 6 (далі - ТВБВ № 6) АТ «Ощадбанк».
Наказом Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 18 квітня 2018 року № 343-к, з яким вона була ознайомлена 19 квітня 2018 року, її        було попереджено про наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Наказом Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 року № 534-к її було звільнено з посади головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 25 червня          2018 року у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. З цим наказом вона була ознайомлена 25 червня 2018 року.
Вважала, що при її звільненні не було дотримано вимог трудового законодавства, зокрема, їй не було запропоновано усі наявні вакансії, які існували на підприємстві, що є грубим порушенням порядку вивільнення працівників.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним і скасувати наказ Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 року № 534-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк»; стягнути з АТ «Ощадбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 червня 2018 року по день ухвалення судом рішення у справі.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області                       від 03 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним і скасовано наказ Черкаського обласного управління  АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 року № 534-к «Про звільнення           ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».
Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 79 587,30 грн.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах місячного платежу, а саме у розмірі 6 470,51 грн, допущено до негайного виконання.
Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі            795,87 грн.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані усі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Разом з тим, у цій справі          АТ «Ощадбанк» не дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки вакантні посади позивачу були запропоновано лише 23 червня 2018 року, тобто на наступний день після її звільнення та лише у межах філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк».
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 14 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував, що за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач свою трудову діяльність здійснювала у філії, що діє на підставі Положення про філію - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», яке у розумінні КЗпП України є окремим підприємством. Таким чином, запропонувавши ОСОБА_1 усі наявні у межах філії вакантні посади, роботодавець вважається таким, що виконав обов`язок, визначений статтею 49-2 КЗпП України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 16 липня 1979 року ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера Золотоніської центрсберкаси № 3275, а 30 травня 2016 року була переведена на посаду головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 АТ «Ощадбанк».
 
18 квітня 2018 року Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» видало наказ № 343-к «Про попередження працівників філії-облуправління АТ «Ощадбанк» щодо наступного вивільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України», відповідно до якого на підставі наказу філії-облуправління АТ «Ощадбанк» від 17 квітня 2018 року № 330 «Про внесення змін в організаційні структурі та штатному розписі з 26 червня 2018 року» та на підставі статті      49-2 КЗпП України попереджено про наступне вивільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України 25 червня 2018 року працівників філії - облуправління АТ «Ощадбанк», зокрема, ОСОБА_1 , головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності № 6 відділу бек-офісу філії -облуправління АТ «Ощадбанк».
 
З цим наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 18 квітня 2018 року.
 
Наказом Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 22 червня 2018 року № 534-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено 25 червня 2018 року з посади головного економіста сектору контролю операцій та перевірки щоденної звітності ТВБВ № 6 відділу бек-офісу Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників на підставі частини першої статті 40 КЗпП України.
 
З цим наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 25 червня 2018 року.
 
23 червня 2018 року ОСОБА_1 було направлено електронну пропозицією з переліком вакантних посад, від яких вона відмовилася з підстав низької заробітної плати, що підтверджується її особистим підписом від 23 червня 2018 року.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Ощадбанк» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
У статті 5-1 КЗпП України визначено, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий           договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства             або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Відповідно до частини першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.
 
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини першої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані усі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 49-2 КЗпП України висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові                 від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), провадження № 11-43/асі18.
 
Таким чином, встановивши, що вакантні посади позивачу були запропоновано лише 23 червня 2018 року, тобто на наступний день після видання наказу про її звільнення, і лише у межах філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що порушення трудових прав ОСОБА_1 призвело до її незаконного звільнення, що є підставою для її поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до положень статті 235 КЗпП України.
Твердження заявника про дотримання власником вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 були запропоновані усі наявні у межах філії вакантні посади, є безпідставним, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня            2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян