П  О  С  Т  А  Н  О  В  А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
13 березня 2020 року	                                                      м. Київ	
 
Суддя Київського апеляційного суду Києва Гладій С.В. за участі:
 
представника особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності,                       - адвоката Горячева А.В.,
 
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу          ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року стосовно
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
В С Т А Н О В И В:
 
            Цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
            
            Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 03 листопада 2019 року о 16 год. 05 хв. керував транспортним засобом «TerraLanderCF 500-5А», без номерного знака, на 31 км. а/д М06 Київ-Чоп, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя). На вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_1 відмовився у присутності  двох свідків, чим порушив   п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
            В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та не обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції безпідставно послався в своєму рішенні на розписку ОСОБА_2 , яка фактично не відповідає дійсним обставинам; на пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як на докази, які підтверджують його вину в скоєнні адміністративного правопорушення.
            Вважає, що процедура проведення огляду на стан сп`яніння була грубо порушена працівниками поліції, оскільки останні, на його вимогу не надали сертифікат відповідності приладу «Драгер», не роз`яснили права, в порушення норм КУпАП, а при розгляді провадження судом першої інстанції були порушені його права на захист.
            
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Горячева А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги із вимогою скасування постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, перевіривши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу, слід прийти до наступних висновків.
 
            Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
 
            Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
 
            Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
 
            Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
 
            Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого        ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
            Так, як убачається з пояснень самого ОСОБА_1 в суді першої інстанції, він 03 листопада 2019 року взяв у знайомого квадроцикл, покатався та заблукав. Спочатку  їхав по ґрунтовій дорозі, згодом виїхав на асфальтовану, а оскільки він був без шолома, то і був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України. На вимогу працівників поліції пройти огляд для визначення стану сп`яніння - відмовився, пояснюючи, що прилад був несертифікований.
            
            Дану позицію ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав і адвокат       Горячев О.А.
 
            На противагу позиції захисту, відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії  ОБ № 193223 від 03 листопада 2019 року,  в цей день, о 16 год. 05 хв. на а/д М06 Київ-Чоп, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Terra Lander CF 500-5А», з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота алкоголю, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
            В графі: пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 власноручно зазначив:«з протоколом ознайомлений, свою вину не визнаю. Відмовився, тому що поспішав», засвідчивши правильність запису своїм підписом (а.с.1).
 
            Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
            Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій в стані алкогольного сп`яніння.
 
            Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтвердили своїми підписами свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які вказані обставини виклали і в поясненнях від  03 листопада 2019 року (а.с. 2).
 
            ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом «Terra Lander CF 500-5А», який був переданий на зберігання ОСОБА_2 (а.с. 4).
            
            При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 в судовому зсіданні про те, що розписка ним була написана за місцем проживання на вимогу працівників поліції, оскільки його пояснення суперечать самому змісту розписки,  відповідно до якої саме він  зобов`язувався доставити належний йому транспортний засіб до місця свого проживання.
            Враховує при цьому суд і характер дружніх стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
                        
            Отже, доводи ОСОБА_1 , наведені в апеляційні скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на розписку ОСОБА_2 , пояснення свідків  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , як на докази, які підтверджують його вину в скоєнні адміністративного правопорушення - не заслуговують на увагу і в повній мірі підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 130 КУпАП.
 
В суді апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, який в повній мірі відтворює хронологію фіксації подій за участі водія ОСОБА_1 , який, в присутності свідків, на пропозицію працівника поліції пройти тестування за допомогою приладу "Драгер" або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я в категоричній формі відмовився від проходження  будь-якого огляду та у будь-який спосіб.
Після перегляду відеозапису в суді апеляційної інстанції сторона захисту не виклала ніяких додаткових пояснень, доповнень чи зауважень, у тому числі з обставин того, які саме порушення були допущені працівниками поліції у процедурі огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння і у який спосіб працівники поліції повинні були протестувати ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням за допомогою приладу "Драгер", якщо він від такого тестування відмовився.
 
Примусовий порядок тестування при складанні протоколу в порядку КУпАП - законом не передбачений. 
 
При цьому не можна не вказати, що матеріали справи, як і апеляційна скарга - не містять відомостей щодо оскарження дій працівників поліції як ОСОБА_1 , після означених подій, так і стороною захисту після укладання договору на надання правової допомоги. 
 
За наведеним, суд першої інстанції, дослідивши всі докази в справі в їх сукупності, дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
 
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
Законом України від 07.07.2016 № 1446-VIII посилена відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
А тому, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за обставин, встановлених судом, буде сприяти досягненню основної мети - вихованню правопорушника, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.
 
Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.
 
За викладеним, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
            Постанову  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 

 
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                                   С.В.Гладій