ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року	Львів	Справа № 380/1054/20 пров. № А/857/3156/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                               Мікули О. І.,
суддів          -                                                       Заверухи О. Б., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання -     Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 18 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні адміністративного позову у справі № 380/1054/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання протиправним та нечинним рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Крутько О. В.,
час ухвалення рішення - 18.02.2020 року, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення XVIII сесії VII скликання Кам`янка-Бузької міської ради №2 від 29 грудня 2016 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року "Про затвердження Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька".
Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення XVIII сесії VII скликання Кам`янка-Бузької міської ради №2 від 29 грудня 2016 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року "Про затвердження Положення про порядок звільнення земельних ділянок що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м.Кам`янка-Бузька" та заборони Кам`янка-Бузькій міській раді, Комісії з питань звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених ТС, МАФ на території Кам`янка-Бузької об`єднаної територіальної громади, іншим суб`єктам господарювання вчиняти дії щодо демонтажу тимчасової споруди для продажу продовольчих товарів ОСОБА_1 , що розташована АДРЕСА_1.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року "Про затвердження Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька" порушує його права, оскільки дії відповідача спрямовані на демонтаж належної йому тимчасової споруди за адресою  АДРЕСА_1 . Зазначає, що примусовий демонтаж тимчасової споруди відповідачем є втручанням у мирне володіння його майном та спричинить негативні та незворотні наслідки у виді пошкодження (знищення) належного йому майна і зупинення діяльності у ньому, ускладнить поновлення порушених прав. Вважає, що лише зупинення дії оскарженого рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради та заборона провадити демонтаж забезпечить ефективний захист його прав до закінчення розгляду справи по суті проти самоуправних дій відповідача і унеможливить неправомірне втручання у мирне володіння його майном. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач (апелянт) подав клопотання про розгляд справи без його участі,  тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні та обґрунтовані правові підстави для задоволення такої заяви, оскільки у цій заяві не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
Крім того, забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем (заявником) та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.
Необхідно зазначити, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити чи наявна хоча б одна з передбачених ч.2 ст.150 КАС України обставин та оцінити чи не призведе застосований судом захід забезпечення позову до заподіяння ще більшої шкоди, ніж та, якої можна запобігти шляхом його застосування.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправним та нечинним рішення XVIII сесії VII скликання Кам`янка-Бузької міської ради №2 від 29 грудня 2016 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року "Про затвердження Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька", тобто предметом позову є рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року щодо затвердження положення «Про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька». Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається визначення у ньому алгоритму дій щодо звільнення земельних ділянок, які зайняті без правових підстав та демонтаж ТС і МАФ.
Доводи апелянта про те, що примусовий демонтаж тимчасової споруди відповідачем є втручанням у мирне володіння його майном та спричинить негативні та незворотні наслідки у виді пошкодження (знищення) належного йому майна і зупинення діяльності у ньому, ускладнить поновлення порушених прав, колегія суддів відхиляє та вважає такі безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів на спростування факту належності земельної ділянки, на якій розміщена тимчасова споруда до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька, ОСОБА_1 не надано.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах розгляду цієї заяви судом не може надаватися оцінка протиправності спірного рішення XVIII сесії VII скликання Кам`янка-Бузької міської ради №2 від 29 грудня 2016 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №177 від 06 грудня 2016 року "Про затвердження Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янка-Бузька", оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті є неприпустимим.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем у заяві про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі у визначений позивачем спосіб.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 264, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні адміністративного позову у справі № 380/1054/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 10 квітня 2020 року.