Постанова
Іменем України
28 травня 2020 року
м. Київ

справа № 344/19197/19
провадження № 51-909км20 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090010003243, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, 
за  касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від  20  грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України до  покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. 
Вирішено питання про стягнення судових витрат у кримінальному провадженні та про долю речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за наступних обставин.
Так, 16 липня 2019 року за порушення Правил дорожнього руху щодо   ОСОБА_6 працівниками патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та вилучено його посвідчення водія НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року, а взамін надано тимчасовий талон на  право керування транспортним засобом. 29 липня 2019 року, за вказаними обставинами щодо ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 цього Кодексу та вилучено вказаний тимчасовий талон. Надалі ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, за невстановлених обставин через мережу Інтернет, замовив та отримав у невідомих осіб фіктивне посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 , виготовлене на його ім`я, яке почав використовувати у власних цілях. 28 вересня 2019 року близько 00:40 біля будинку № 23 на вул. Івана Павла ІІ у м. Івано-Франківську під час зупинки працівниками поліції автомобіля «Toyota Auris» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_6 останній надав посвідчення водія вказаним працівникам, тобто використав завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 .
07 лютого 2020 року Івано-Франківський апеляційний суд задовольнив частково апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області, скасував вирок районного суду щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання й ухвалив у  цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць. У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість. Просить призначити йому покарання у  виді штрафу. Суть доводів засудженого зводиться до того, що апеляційний суд не врахував повною мірою всіх наявних у провадженні обставин, які пом`якшують покарання, даних про його особу й безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив йому покарання у виді арешту на строк 1 місяць.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор вважав, що доводи засудженого в касаційній скарзі є безпідставними, а судове рішення — законним та обґрунтованим.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до вимог ст. 433 КПК України колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи засудженого, наведені ним у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість колегія суддів вважає безпідставними.
Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливості виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують і обтяжують його покарання, а також дані про особу винного, який раніше не був судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. 
Зважив суд і на обставини, які пом`якшують покарання засудженому, якими визнав повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не встановив.
Також отримали належну оцінку суду в сукупності з вищезазначеними обставинами кримінального провадження дані, що містяться в досудовій доповіді, наданій Івано-Франківським міськрайонним відділом філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.
На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 , покарання взяв до уваги обставини, враховані районним судом. 
Разом із цим, апеляційний суд, дослідивши докази за клопотанням прокурора в порядку ст. 404 КПК України, дійшов висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді штрафу суд першої інстанції не дотримався повною мірою вимог, передбачених статтями 50, 65 КК України.
Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, зазначені у  характеристиці за місцем проживання ОСОБА_6 , не дають можливості розцінювати її як позитивну, оскільки, як убачається з неї (а. п. 34) ОСОБА_6 проживає з матір`ю, зарекомендував себе з нейтральної сторони, зі  слів сусідів, рідко виходить із дому, не вітається, але поводиться стримано, не конфліктний, громадського порядку не порушує.
Таким чином, апеляційний суд урахував, що у зазначеному документі не наведено похвальних характеристик, указана інформація не характеризує ОСОБА_6 більш позитивно порівняно з іншими особами.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що поза увагою суду першої інстанції, по суті, залишилось те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
Разом із цим, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд безпідставно відніс до обставин, які пом`якшують покарання, факт вчинення злочину вперше, оскільки такі дані не є достатніми для висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Також суд апеляційної інстанції під час розгляду провадження врахував відомості, які містяться у довідці КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 06 лютого 2020 року № 41, а саме те, що ОСОБА_6 з 20 лютого 2017 року звертається за медичною допомогою з діагнозом F-12.1, а в липні 2019  року – діагнозом F-19.1. Неодноразово доставлявся працівниками поліції як водій транспортного засобу з метою проведення огляду на стан сп`яніння (23 липня 2019 року встановлено наркотичне, а 14 серпня 2019 року – алкогольне). На цей час (останні 3,5 місяці) відвідує контрольні огляди у нарколога, здає тести на наркотичні речовини, ознак сп`яніння не встановлено. 06 лютого 2020 року проходив тест на п`ять видів наркологічних речовин, яких не було виявлено. 
На підставі наведених обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді арешту на строк 1 місяць у розмірі найнижчої межі, встановленої ст. 60 КК України.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим і  сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів. 
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання є достатньо вмотивованим та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
ВирокІвано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 — без задоволення. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2           ОСОБА_3