Номер провадження: 33/813/434/20
Номер справи місцевого суду: 947/1396/20 
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року                                                                         м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Пойзнер В.Є., захисника Фещука М.Г. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Фещука М.Г. на постанову Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, - 
ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Стягнутий судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 03.01.2020 близько 01.45, керуючи автомобілем Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в Одеській області, Овідіопольський район, вул. Предпромна, 1 в бік с.Сухий Лиман, в порушення п.20.5 б Правил дорожнього руху України виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому червоному сигналі світлофору.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.20.5 б Правил дорожнього руху України, а саме здійснив виїзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.123 КпАП України.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 та захисник Фещук М.Г. подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтували тим, що:
-справа розглянута з порушенням правил підсудності;
-у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано точну адресу вчинення правопорушення, а саме населений пункт в якому було вчинено правопорушення;
-у протоколі зазначено про фіксацію правопорушення на диску, однак пристрій на який проводилася відео фіксація зазначений не був;
-суд не з`ясував чи був відео реєстратор в службовому автомобілі, його марку, чи був він сертифікований.
За таких обставин ОСОБА_1 та захисник Фещук М.Г. вважають, що вказаний у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом.
Крім того, судом не враховано дані про особу ОСОБА_1 , а саме наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей, у зв`язку з чим позбавлення його права керування транспортним засобом може суттєво вплинути на їх виховання, оскільки потрібен транспорт для доставки їх до школи та на гуртки.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_2 , який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог зазначених норм закону та визнає обґрунтованими доводи захисника щодо допущеної неповноти розгляду справи судом першої інстанції, яка призвела до передчасного висновку суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №073976, ОСОБА_1 03.01.2020 близько 01.45, керуючи автомобілем Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в Одеській області, Овідіопольський район, вул.Предпромна, 1 в бік с.Сухий Лиман, в порушення п.20.5 б Правил дорожнього руху України виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому червоному сигналі світлофору.
У вказаному протоколі не зазначена назва населеного пункту, в якому ОСОБА_1 , на думку поліцейських, допустив порушення п.20.5 б Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.123 КУпАП. 
Таким чином у фабулі протоколу відсутня обов`язкова факультативна ознака об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_1 а саме місце його вчинення. 
Крім того, в протоколі зазначено, що до протоколу додається фіксація правопорушення на диску, однак інформація про технічний пристрій на який проводилась відеофіксація в протоколі відсутня. Зокрема в протоколі не вказана марка відео реєстратору, на який здійснювався запис правопорушення, відсутні відомості про його сертифікацію, де саме він був розміщений, тощо.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №073976 відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не може бути визнаний в якості належного доказу для притягнення особи до адміністративної відповідальності та прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті справи.
Суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, формально підійшов до розгляду справи та у своїй постанові зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. 
Всупереч вимог ст.280 КУпАП суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови не встановив точного місця вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. 
За таких обставин апеляційний суд не може визнати оскаржувану постанову суду законною та обґрунтованою, яка була прийнята на підставі об`єктивно з`ясованих даних.
Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №14 від 23 грудня 2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі ПВСУ №14 від 23 грудня 2005 року) визнав правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.
На підставі викладеного, враховуючи рекомендації Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2020 року, а матеріали справи відносно ОСОБА_1 направити до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для доопрацювання та належного оформлення.
Під час доопрацювання матеріалів, слід неухильно додержуючись вимог Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», Конституції України, КУпАП, в тому числі прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП, усунути недоліки, що зазначені в мотивувальній частині постанови апеляційного суду. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, п.24 Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Фещука М.Г. - задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців - скасувати.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.123 КУпАП відносно ОСОБА_1 повернути до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для доопрацювання та належного оформлення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                         О.О. Толкаченко