Справа № 142/1687/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1068/2020
Категорія: 27
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	Справа № 142/1687/16-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 142/1687/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гринишеної А.А., дата складання повного тексту рішення невідома, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Піщанський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 07.10.2008 року,  ОСОБА_1  отримав кредит у розмірі  7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Зазначає, що підписання відповідачем даного договору є прямою і безумовною згодою щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 31.10.2016 року він має заборгованість у розмірі 28904,52 грн., яка складається з: 6034,20 грн. - заборгованість за кредитом; 16069,70 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5186,12 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1364,50 грн. - штраф (процентна складова). 
З урахуванням вказаного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь саме вказану заборгованість в розмірі 28904,52 гривень і стягнути 1378 грн. судових витрат. 
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що не доведено факту укладення, зазначеного у позові, кредитного договору між сторонам через те, що підпис на вказаному кредитному договорі відповідачу не належить та у зв`язку недоведеністю обставин отримання відповідачем кредитних коштів.
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи. 
Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що в підгрунтя оскаржуваного рішення покладено недопустимий доказ в розумінні ст. 78 ЦПК України, а саме експертний висновок від 29.11.2019 року. Зазначає, що при проведенні судової почеркознавчої експертизи були допущені порушення науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Вказує, що на експертизу надані вільні зразки почерку та підписів в менший ніж потрібно кількості примірників зразків, експериментальні зразки надані не були, умовно-вільні зразки надані експерту за період, який не відповідає часу виконання дослідженого документу. Крім того, зазначає, що в підтвердження факту прийняття відповідачем умов кредитного договору позивачем надано виписку по кредитному рахунку відповідно до якої ОСОБА_1 28.10.2008 року, 30.10.2008 року через банкомат 3972 отримав кредитні кошти готівкою, а 22.11.2008 року здійснив сплату за користування кредитом, проте судом першої іншої інстанції не досліджені надані позивачем докази та не надано їм оцінки. 
З урахуванням зазначеного, просить суд скасувати рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02.03.2020 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає в повній мірі.
Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.
Позивач звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивований тим, що 07.10.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 7000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, проте відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року становить 28904,52 грн. і складається з наступного: 6034,20 грн.-заборгованість за кредитом, 16069,70 грн.-заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5186.12 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250.00 грн.. штраф(фіксована частина), 1364.40 грн.-штраф (процентна складова).
Суд зазначив, що на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору позивачем було додано до позовної заяви копію договору № б/н від 07.10.2008 року, який складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, між ПАТ КБ «Приватбанк» (змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 , з яких вбачається, що останній отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 05.08.2019 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, оскільки відповідач не визнавав ні наявності заборгованості, ні отримання кредитних коштів.
Згідно висновку судових експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2019 року № 5935/5936/19-21, підписи на зворотній стороні заяви від 07.10.2008 року в розділі "Виявляю бажання оформити на своє імя кредитну картку" у графі "Підпис" праворуч від графи "Клієнт дата" та у графі "підпис" праворуч від графи "Кредитну карту та ПІН отримав дата",- виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. 
Підписи на зворотній стороні заяви від 07.10.2008 року в розділі "Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитну картку" у графі "Підпис" праворуч від графи "Клієнт дата" та у графі "підпис" праворуч від графи "Кредитну карту та ПІН отримав дата",- виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Далі, суд першої інстанції, приймаючи в якості належного та допустимого доказу висновок експертів № 5935/5936/19-21 від 29.11.2019 року та керуючись нормами ст.ст. 11, 16, 203, 207, 208, 215, 626, 627, 634, 638, 1054 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову через те, що позивачем не доведено факту укладення, зазначеного у позові, кредитного договору між сторонам, оскільки підпис на вказаному кредитному договорі відповідачу не належить, а звідси - у зв`язку недоведеністю обставин отримання відповідачем кредитних коштів.
Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Обгрунтовуючи позов, ПАТ «КБ «ПриваБанк» посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 07.10.2008 року,  ОСОБА_1  отримав кредит у розмірі  7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
При цьому, позивач вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між сторонами кредитний договір. 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 31.10.2016 року він має заборгованість у розмірі 28904,52 грн., яка складається з: 6034,20 грн. - заборгованість за кредитом; 16069,70 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5186,12 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1364,50 грн. - штраф (процентна складова) (а/с 3-6 т.1).
Заперечуючи отримання кредитної картки та кредитних коштів, представник ОСОБА_1 - адвокат Близнюк В.В. заявив клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач стверджував, що він заяви про отримання кредиту відповідачу не подавав, а відтак не міг користуватися кредитними коштами (а.с. 69-70 т.1).
Згідно висновку судових експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2019 року № 5935/5936/19-21, підписи на зворотній стороні заяви від 07.10.2008 року в розділі "Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитну картку" у графі "Підпис" праворуч від графи "Клієнт дата" та у графі "підпис" праворуч від графи "Кредитну карту та ПІН отримав дата",- виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. 
Підписи на зворотній стороні заяви від 07.10.2008 року в розділі "Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитну картку" у графі "Підпис" праворуч від графи "Клієнт дата" та у графі "підпис" праворуч від графи "Кредитну карту та ПІН отримав дата",- виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 236-240 т.1).
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких, є необхідним для чинності правочину. Вони наступні :
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу, як відбулось у даному випадку.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ст. 1055 ЦК України зазначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 
З огляду на те, що факт укладення кредитного договору між сторонами грунтується у позові на заяві відповідача від 07.10.2008 року про його бажання оформити на своє ім`я кредитку та тому, що відповідач, підписавши таку заяву, дав згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку» складає між відповідачем та Банком договір та на те, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29.11.2019 року № 5935/5936/19-21, підписи на зворотній стороні заяви від 07.10.2018 року в розділі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитну картку» у графі « Підпис » праворуч від графи «Клієнт дата » та у графі «підпис» праворуч від графи «Кредитну карт ку на ПІН отримав дата» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою; вищевказані норми ЦК України, правочин, на підставі якого відповідач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, є нікчемним, а отже - недійсним.
За нормами ч. ч.1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частина 5 ст.216 ЦК України говорить про те, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
З огляду на те, що оскаржуваний кредитний договір №б/н від 07.10.2008 року, ОСОБА_1 не підписував; що інші належні та допустимі докази про те, що відповідач отримував від позивача кредитні кошти у матеріалах справи відсутні, підстави для задоволення позову та для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи суду теж відсутні.
Твердження апелянта, що експертний висновок від 29.11.2019 року є недопустимим доказом у справі в розумінні ст. 78 ЦПК України, не спростовують оскаржуване рішення, оскільки є безпідставними та голослівними. Із зазначеного висновку вбачається, що на дослідження експерту були надані вільні зразки підпису ОСОБА_1 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать матеріалам справи. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь які зауваження до наявного висновку експертів, клопотання про призначення повторної чи додаткової експертиз та про допит експерта також заявлено не було. Не заявлялись такі клопотання і при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Отже, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді:                     М.В. Матківська 

І.М. Стадник