У х в а л а
 
06 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/64161/18-ц
 
провадження № 61-3222ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  16  січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості», товариство з   обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга справедливість» про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості» (далі - АО «Ліга Справедливості»), товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга справедливість» (далі - ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга справедливість»)  про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 15 березня 2018 року, укладеного між нею та ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», останнє відступило на її користь право вимоги, яке ним було набуто на підставі договору відступлення права вимоги від 29 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» та АО «Ліга Справедливості», за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором від 24 червня 2015 року про надання юридичних послуг та додатком № 1 до договору, що був укладений між ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості», а саме виплат винагороди у розмірі 7% від отриманих коштів у розмірі 200 тис. грн. 
Вказані кошти перебували на рахунку публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), та були виплачені ОСОБА_2 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
Сума вказаної винагороди за договором про надання юридичних послуг складає виплату у розмірі 14 тис. грн із правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених цим договором та/або законом.  
05 травня 2018 року вона надіслала на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу щодо виплати їй винагороди у розмірі 14 тис. грн відповідно до умов зазначеного договору про надання юридичних послуг. 
Оскільки ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за вказаним договором про надання юридичних послуг утворилася заборгованість у розмірі 65 100 грн, з яких: сума винагороди у розмірі 14 тис. грн; сума пені у розмірі 51 100 грн. 
Враховуючи викладене, просила суд стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь зобов`язання за вказаним договором про надання юридичних послуг у  розмірі 65 100 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 19 450 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 отримав кошти у межах гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21 жовтня 2015 року, хоча позов ОСОБА_1 подано до суду у грудні 2018 року, тому, з підстав пропуску строку позовної давності, їй у позові відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від  16  січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за його безпідставністю.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення цієї справи.
 
17 лютого 2020 року на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржені судові рішення скасувати, й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
 
Ціна позову у справі становить 84 550 грн, яка станом на 01 січня 2020  року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на  судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  16  січня 2020 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості», товариство з   обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга справедливість» про стягнення заборгованості відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                       О. М. Осіян

 
                                                                                                                         О. В. Білоконь

 
                                                                                                                          Н. Ю. Сакара