ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2680/14-ц  Номер провадження 22-ц/814/1505/20	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П. при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах якої апеляційну скаргу подано її представником - адвокатом Ногою Андрієм Петровичем на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського РУЮ Лаврик О.П. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,- 

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2014 року старший державний виконавецьОктябрського ВДВС Полтавського РУЮ - Лаврик О.П. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника   ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. 
На підтвердження подання зазначено, що на примусовому виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського РУЮ перебуває виконавче провадження ВП 41213047 на підставі виконавчого листа № 816/425/13-а від 20.05.2013 року, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ДПІ у м. Полтаві податкового боргу на суму 683 678,31 грн. Вказував, що у зв`язку із невиконанням рішення суду стягувач у своїй заяві просить державного виконавця звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду, оскільки заборгованість не погашена, коштів та майна, на яке може бути звернуто стягнення, у нього немає, за адресою реєстрації вона відсутня, що і стало підставою для звернення до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року подання старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського РУЮ Лаврик О.П. про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України - задоволено.
Тимчасово обмежено громадянку України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 816/425/13-а, виданого 20.05.2013 року Полтавським окружним адміністративним судом, про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ДПІ в м. Полтаві податкового боргу в розмірі 683 678 грн. 31 коп.
Ухвалу суду направлено до Державної прикордонної служби України за адресою: 01034,   м. Київ, вул. Володимирська, 26 - для виконання, а Октябрському ВДВС Полтавського РУЮ та ОСОБА_1 - для відому.

З вказаною ухвалою суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, прохала ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовити.
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду не вказано жодного доказу про умисне ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду. Матеріали подання державного виконавця не містять підтвердження того, що постанови та вимоги, які направлялись ОСОБА_1 їй були вручені. Вказує, що ОСОБА_1 з кінця 2012 року фактично не проживає за адресою місця реєстрації, хоча іноді приїздить до міста. При цьому, жодної кореспонденції з відділу ДВС, в тому числі й вимог (викликів) державного виконавця вона не одержувала. Крім того, посилається на те, що станом на момент подання апеляційної скарги стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а отже й втратив можливість примусового стягнення боргу.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи були присутні представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на примусовому виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського РУЮ перебувало виконавче провадження ВП 41213047 на підставі виконавчого листа № 816/425/13-а від 20.05.2013 року, виданого Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення цього ж суду  від 28.02.2013 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ДПІ у м. Полтаві податкового боргу на суму 59277,49 грн.
Постановою державного виконавця від 13.12.2013 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа, та за вих. № 66827 від 19.12.2013 року вказана постанова направлена на адресу стягувача та боржника. Проте, у строк до 20.12.2013 року ОСОБА_1 борг не сплатила.  Рахунки боржника арештовані, однак коштів на них недостатньо для погашення боргу. Майно та транспортні засоби за боржником не  рахуються. За місцем проживання боржника двері ніхто не відчинив.18.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа зацікавленими особами не оскаржено, в подальшому виконавчий лист до виконання не пред`являвся.
Задовольняючи поданнястаршого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського РУЮ - Лаврик О.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а тому з метою забезпечення виконання судового рішення до боржника ОСОБА_1 , необхідно вжити відповідних заходів, встановивши їй тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Згідно із ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Пунктом 2 ст.6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. 
Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (п.18 ч.3 ст.11 редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент розгляду подання державного виконавця) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
У свою чергу, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.
Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Слід зауважити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Відповідно до роз`яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобов`язань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.
Як вбачається із матеріалів справи, що 13.12.2013 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 816/425/13-а від 20.05.2013 року, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ДПІ у м. Полтаві податкового боргу на суму 59277,49 грн.
Зі слів представника апелянта, його довіритель знала про існування рішень суду і факт стягнення з неї коштів, не оскаржувала їх, проте не мала змоги їх виконати із-за відсутності доходів і майна. За зареєстрованим місцем проживання не проживала з 2012 року, дій щодо отримання кореспонденції за вказаною адресою не вживала, про зміну фактичного місця проживання компетентні органи не повідомляла.
При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих листів судів, як то: накладення арешту на рахунки боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, здійснено вихід за адресою реєстрації тощо. Доказів невідповідності чи не вчинення державним виконавцем, на той час, дій передбачених законом щодо примусового виконання рішення, апелянтом не надано. Перевірити їх на даний час не є не можливим, оскільки виконавчі провадження знищені.
За таких обставин в діях апелянта, на момент постановлення судом рішення, вбачалося ухилення останньої від виконання рішення суду, яке полягало в бездіяльності щодо погашення податкового боргу, та повідомлення компетентних органів про фактичне місце проживання, яке було змінено. Це при тому, що апелянтом не доведено свою фінансову не спроможність щодо погашення боргу. 
Доводи апелянта, про порушення вказаним рішенням її прав на даний час, є необґрунтованими, оскільки апеляційним судом надається оцінка діям суду першої інстанції на момент прийняття рішення. Крім того, остання не позбавлена можливості вирішити дані питання в порядку передбаченому ст. 441 ЦПК України.
Зважаючи на викладене вище, доводи апелянта про відсутність доказів ухилення нею від виконання судового рішення, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384  ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

         Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах якої апеляційну скаргу подано її представником - адвокатом Ногою Андрієм Петровичем – залишити без задоволення.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2014 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 червня 2020 року.

Головуючий суддя:________________Г.Л. Карпушин

Судді: _______________  О.О. Панченко ______________ В.П. Пікуль