ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2150/20 Справа № 212/4444/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання – Голуб О.О.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційним скаргам Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 , на рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Борис О.Н., повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2019 року, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі – ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат"), третя особа - Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він працював на підприємстві відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" машиністом бурової установки. 01 червня 2018 року його звільнено з підприємства на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із прогулом вчиненим 02 травня 2018 року. Позивач не погоджується зі звільненням посилаючись на відсутність у ОСОБА_3 , як члена правління, повноваження одноособового підписання спірного наказу. Також зазначає, що відповідач не отримав згоду на звільнення у Профспілкової організації, членом якої він є. Роботодавцем не враховано переведення його 02 травня 2018 року на роботу на іншу дільницю, де він не пройшов інструктаж з охорони праці, внаслідок чого не був допущений до роботи на підземну дільницю. У зв`язку із викладеним, просив суд: скасувати наказ № 2547к від 01.06.2018 про звільнення, зобов`язати ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" поновити його на посаді машиніста бурової установки, визнати запис у трудовій книжці за № 18 від 01.06.2018 про звільнення недійсним, стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2018 по день його поновлення на роботі із розрахунку середньої заробітної плати за робочий день.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, після уточнення якої, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження наданих ним доказів, порушення норм матеріального та процесуального законодавства. 
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначають, що позивач є засновником первинної профспілкової організації ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі – ППО ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат"), що підтверджується матеріалами справи. Проте, погодження на звільнення ППО не надавала та відповідач не звертався до профспілкової організації, членом якої є позивач для отримання відповідного погодження. Вважають помилковим висновок суду про членство позивача одночасно у двох профспілках, оскільки після організації ППО, він письмово подав заяву про припинення перерахунок коштів до ППО НПГУ ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" та перерахунок профспілкових внесків в новоутворену ППО. Вважає, що судом безпідставно прийнято до уваги, накази про зняття премії у квітні- травні 2018 року, про існування яких йому не було відомо. Вважає ці накази та оскаржуваний про звільнення, тиском через вступ до новоутвореної профспілкової організації. Зауважує, що судом проігноровано, що в графіку змінності дільниці №9 ш.Гвардійська на травень 2018 року його прізвище не було надруковано, а записано кульковою ручкою, що на думку, позивача свідчить про їх підробку.
В апеляційній скарзі Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 . В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що при ухваленні судового рішення судом проігноровано, що позивач був звільнений із порушенням вимог трудового законодавства, будучи засновником ППО ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" при його звільненні відповідач не отримав згоди профспілкової організації, членом якої є позивач. Судом не ураховано, що позивач повідомляв підприємство про перехід до новоутвореної профспілки шляхом подання заяви про відрахування відсотку із заробітної плати профспілкового внеску до ППО. Позивач не був присутнім на засіданні НПГУ ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на якому вирішувалось питання про надання згоди на його звільнення. В порушення п.4.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, Графік змінності не було доведено позивачу до відома за п`ять днів до початку місяця. ОСОБА_3 , який підписав наказ про звільнення не був головою правління, тому не мав права його підписувати.
У відзиві на апеляційні скарги ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. 
В мотивування відзиву зазначає, що матеріалами справи доведений факт відсутності позивача на робочому місці 02 травня 2018 року без поважної причини, що є прогулом. На час звільнення, позивач був членом двох профспілкових організацій, у відповідності до ст.43 КЗпП України власник отримав згоду на звільнення в одній з них. 
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13 вересня 2010 року прийнятий гірником 3 розряду, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на дільницю № 4 шахти «Гвардійська» ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 травня 2013 року переведений на дільницю №1 шахти «Гвардійська» машиністом бурової установки 3 розряду, зайнятим повний робочий день на підземних роботах. (т. 1 а.с. 9).
Наказом ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" від 27.04.2018 № 646-В у зв`язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1 тимчасового переведено гірником підземним на дільницю № 9, з 02.05.2018, строком до одного місяця машиніста бурової установки дільниці № 1 ОСОБА_1 , з його згоди, з оплатою за виконану роботу. У випадку зменшення заробітку працівникам здійснити доплату до попереднього середнього заробітку. (т. 1 а.с. 90-94)
Із службової записки директора шахти «Гвардійська» ОСОБА_4 на ім`я Члена правління ОСОБА_3 вбачається, що з тимчасовим переведенням гірником підземним на дільницю № 9, з 02.05.2018, строком до одного місяця, ОСОБА_1 ознайомлений, про що мається особистий підпис ОСОБА_1 (т.1 а.с. 95-97)
У відповідності до ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до графіку роботи дільниці №1 за травень 2018 року, ОСОБА_1 мав працювати 02 травня 2018 року у другу зміну на дільниці № 9. З графіком роботи ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить підпис позивача у відповідній графі цього графіку. (т.2 а.с. 148).
З витягу табелю виходів працівників дільниці № 9 за травень 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 2 травня 2018 року не має виходу на роботу. (т.2 а.с. 145-146).
Начальник дільниці № 9 ш. Гвардійська ОСОБА_5 та табельник шахти Гвардійська ОСОБА_6 надали на ім`я директора шахти Гвардійська ОСОБА_4 доповідні записки від 08 травня 2018 року про те, що переведений на дільницю №9 ОСОБА_1 відсутній на роботі 02.05.2018 без поважних причин, виправдувальних документів не надав. (т.1 а.с. 80,81).
Директор шахти Гвардійська надав на ім`я Члена правління ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" ОСОБА_3 доповідну записку з проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення за прогул без поважних причин 02.05.2018. (т.1 а.с. 79).
Наказом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» №2547-к від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці 02 травня 2018 року з 8.00 до 15.00 год без поважних причин, та звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог трудового законодавства, роботодавцем було дотримано положень ст. 43 КЗпП України про отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, тому відсутні правові підстави для його поновлення.
Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. 
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.
Спір між сторонами виник з приводу дотримання вимог трудового законодавства при звільненні позивача.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як видно з матеріалів справи, наказом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» №2547-к від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці 02 травня 2018 року з 8.00 до 15.00 год без поважних причин, та звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.
Згідно п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
У відповідності до роз`яснень викладених у п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
У відповідності до положень ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
У відповідності до положень ст. 49 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Частиною 3 ст. 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника, (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
Як видно з Протоколу №1 установчої конференції ППО ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 01 грудня 2017 року та додатку до протоколу, відомостей про керівні органи ППО, позивач ОСОБА_1 є членом профкомітету (виборним членом профспілкового органу) ППО ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с.14-16 том 1). 
Згідно ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу; для легалізації профспілок, об`єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви; на підставі поданих профспілкою, об`єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус включає профспілку, об`єднання профспілок до реєстру об`єднань громадян і видає профспілці, об`єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу; легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об`єднання профспілок.
Відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» був обізнаний про членство позивача ППО, що підтверджується відповіддю за вих.№853 від 28 березня 2018 року (а.с.18 том 1).
Проте, в порушення вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України відповідачем не надано доказів про звернення до вищого виборного органу професійної спілки, членом якої є позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги позивача та представника третьої особи є такими, що заслуговують на увагу. 
Заперечення представника відповідача про те, що на час звільнення позивач був членом іншої профспілкової організації, в якій отримано погодження на звільнення, суд відхиляє, оскільки не звільняє відповідача від обов`язку дотримання вимог трудового законодавства в частині отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого був ОСОБА_1 .
З згідно заяви позивача ОСОБА_1 від 19 березня 2018 року, він просив припинити відрахування з його заробітку професійні внески, які він сплачував на рахунок ППО НПГУ, тому що вступив в лави ППО ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Просив відраховувати з його заробітної плати один відсоток членських внесків та перераховувати їх ра рахунок ППО ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с.22 том 1).
Дані фактичні обставини підтверджують факт того, що відповідач був обізнаний, що ОСОБА_1 з 19 березня 2018 року є членом профкому ППО та виявив бажання не вносити професійні внески на рахунок ППО НПГУ, а просив бухгалтерію їх перераховувати на рахунок ППО ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат». 
Отже, наведене свідчить про те, що відповідач порушив порядок, передбачений ст. 252 КЗпП України, попереднього погодження з профспілковим комітетом звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а тому таке звільнення не можна вважати таким, що відбулося відповідно до встановленої законом процедури.
На підставі об`єктивно та всесторонньо досліджених доказів наявних в матеріалах справи, колегія суддів приходить  до переконання, що  звільнення позивача  ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України проведено із порушенням законодавства про працю, тому що не отримано погодження із профспілковим комітетом, виборним членом якого він є.
Тому, висновок суду першої інстанції про дотримання трудових прав ОСОБА_1 при звільненні не ґрунтуються на матеріалах справи, рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч,1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Отже, встановивши порушені права позивача ОСОБА_1 при його звільненні позивач підлягає поновленню.
Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, – календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі.
Як видно з довідки про доходи виданої ОСОБА_1  за вих.№470 від 27 квітня 2020 року  середньоденна заробітна плата ОСОБА_1  становить 704,05 грн., розрахунок якої відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». 
Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача з 02 червня 2018 року по 29 квітня 2020 р. становить 478 робочих днів, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з ПАТ"Криворізький залізорудний комбінат" на користь позивача ОСОБА_1 становить 336535,90 грн. (478 робочих днів х середньоденний заробіток 704,05). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Колегією суддів перевірено всі викладені в апеляційних скаргах доводи, а також наведені у відзиві проти них заперечення, проте колегія суддів не має обов`язку надавати відповідь на кожний досліджений аргумент. 
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.15 ст.141 ЦПК України).
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору. Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягають стягненню з відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави в сумі 10175,37 грн., виходячи з розрахунку за дві вимоги: майнового та не майнового характеру, згідно розрахунку (704,80 + 3365,35 - 1% ціни позову за розгляд справи в суді першої інстанції становить 4070,15 грн., 6105,22 грн. – за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 4070,15х150%)
Керуючись ст.ст. 374, п.п.1,3,4 ч.1 ст.376, ст.382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 та Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" задовольнити. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ №2547-к від 01 червня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ш. «Гвардейська» Прокопенка ОСОБА_7 Станіславовича на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста бурової установки ІІІ розряду дільниці №1 шахти « Гвардейська» Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат".
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2018 року по 29 квітня 2020 р. в сумі 336535,90 грн. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 10175,37 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: