Ухвала
Іменем України
 
28 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 761/47763/19
провадження № 61-7442ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РосКосметика», 
відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Державна казначейська служба України, 
 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року у складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від  17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби  С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» (далі - ТОВ «РосКосметика») звернулося до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. 
 
Позивач просив суд відшкодувати за рахунок державного бюджету шкоду, завдану йому неправомірними рішеннями і діями уповноваженої особи Фонду, а саме: на відшкодування майнової шкоди 41 029,74 Євро та 4 165,00 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день відшкодування, на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у цій справі.
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суди першої та апеляційної інстанції виходили із того, що спір у цій справі підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. 
 
21 квітня 2020 року ТОВ «РосКосметика» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «РосКосметика» залишено без руху та надано для усунення зазначених вище недоліків строк до 05 червня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме сплатити судовий збір. 
 
У травні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційного скарги, а саме платіжне доручення про сплату судового збору. 
 
Таким чином недоліки касаційної скарги усунуті. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 21 квітня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ. 
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку;
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
 
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
 
За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
 
Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
 
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, в тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.
 
На підставі частини п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього           Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
 
Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.
 
За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової    адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
 
Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
 
Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб`єкта господарювання -банку, що ліквідується), які задовольняються в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.
 
Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а заявлені ТОВ «Роскосметика» вимоги випливають із зобов`язань банку за укладеними між ними договорами, уповноважена особа та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Врахувавши суть спірних правовідносин, суб`єктний склад учасників справи, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що розгляді цієї справи повинен здійснюватися за правилами господарського судочинства, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у відкриті провадження. 
 
Наведене узгоджується із правовими позиціями, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 (провадження № 11-151апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16 (провадження № 11-441апп18), від 30 травня 2018 року у справі № 826/5668/16 (провадження № 11-161апп18), від 20 березня 2019 року у справі № 826/27972/15 (провадження № 11-1441апп18) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 826/13012/16 (провадження № 11-572апп19).
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та на постанову Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17 (провадження № 61-6127св19) є безпідставними, оскільки предмет та підстави позову у зазначених справах та у цій справі не є тотожними. У цій справи відносини виникли із зобов`язань за укладеними договорами, а тому положення про відшкодування шкоди (Глава 82 Цивільного кодексу України) до таких відносин не застосовуються.  
 
Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів попередніх інстанцій не        спростовують та зводяться до неправильно розуміння заявником норм процесуального права.
 
Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від  17 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     В. В. Яремко